ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4070/16-ц                                        Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 22-ц/818/2966/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Афанасьєва В.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду, оскільки вона є необґрунтованою та незаконною. Також просить постановити окрему ухвалу у відношенні судді Московського районного суду Афанасьєва В.О.
В обґрунтування скарги зазначив, що, аби захистити та унеможливити порушення своїх процесуальних прав формальним та безпідставним залишенням даної позовної заяви без розгляду, 03 листопада 2016 року він безпосередньо через канцелярію звернувся в районний суд із письмовою заявою, в якій просив розглянути дану цивільну справу за його відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Вказав, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції уваги не звернув увагу на норми ч. 5 ст. 223 і п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України і безпідставно (помилково) залишив позовну заяву без розгляду. 
Зазначив, що районний суд не врахував того факту, що серед вичерпного переліку підстав залишення позовної заяви без розгляду, визначених нормою ст. 257 ЦПК України, немає такої підстави як втрата інтересу позивача до свого позову.
Зауважив, що суд не перевірив, що розгляд даної цивільної справи можливо провести без участі позивача виключно на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Із посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року Законом № 475/97-ВР, вважає, що було порушено його право на справедливий суд, оскільки розгляд справи затягнувся понад розумні строки.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просять останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що позивач зазначив про подання 03.11.2016 заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача. При чому, у вказаній заяві позивач категорично заперечував проти заочного розгляду справи.
Послались на те, що постановою Верховного Суду від 24.10.2018 року цивільну справу № 643/4070/16-ц направлено на новий розгляд. Відповідно до норм ЦПК призначено новий склад суду та справі присвоєно новий номер провадження: 2/643/426/20.
Зазначили, що при новому розгляді справи жодних заяв про розгляд справи за відсутності позивача не подавалось, а його заява від 03.11.2016 не передбачає можливість розгляду справи без його участі в усіх судових інстанціях (в тому числі при новому розгляді).
Вважать, що районним судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 обґрунтовано було залишено позов без розгляду.
Із посиланням на п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004 та інші, вказали, що розумні строки розгляду не були порушенні.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Суд, з урахуванням нормативних строків розгляду апеляційних скарг, передбачених ст. 371 ЦПК України, вважає за можливе відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників, належним чином повідомлених судом про розгляд справи. З урахуванням передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу пропорційності та для забезпечення виконання визначеного ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України основного завдання цивільного судочинства, оскільки предметом розгляду у даній справі є суто процесуальне рішення щодо залишення позову без розгляду, яке не вимагає особистих пояснень учасників справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності усіх учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Нормою п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції визначено порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У статті 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадження судді Московського районного суду м. Харкова Афанасьєва В.О 16.09.2019 надійшли матеріали вказаної цивільної справи на підставі розпорядження Керівника апарату Московського районного суду м. Харкова щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 16.09.2019 № 01-08/234.
Цивільна справа неодноразово призначалась до розгляду, проте на судові засідання, призначені 15.10.2019, 05.11.2019, 23.12.2019, 28.01.2020, 20.02.2020 позивач не з`явився, про причини неявки суду не повідомляв.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції вказав, що позивач п`ять разів не з`явився до суду без поважних причин.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Крім того, відповідно до статті 11 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, який означає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Порядок вручення судових повісток регламентовано статтею 130 ЦПК України, за якою у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.
Якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду.
Особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.
У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 15.05.2019, 12.08.2019, 15.10.2019, 28.01.2020, було повернуто без вручення адресату у зв`язку із його відсутністю, що не може вважатись належним повідомленням позивача про дату, час і місце судового засідання з урахуванням норми ст. 130 ЦПК України, виходячи з наступного (т. 3 а. с. 39-40, 47-48, 54, 64).
Зазначені судові повістки на ім`я ОСОБА_1 направлялись судом на адресу: АДРЕСА_1 , яка була зазначена у позовній заяві як тимчасова адреса позивача у зв`язку із його перебуванням на дільниці слідчого ізолятора при Диканівській виправній колонії управління ДПтС України в Харківській області (№ 12) (т. 1 а. с. 1).
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що у подальшому ОСОБА_1 та його представники вказали на іншу адреса його мешкання, а саме: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 163, 183-188, 242, т. 2 а. с. 3, 36-42, 120-126).
Також, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 03.11.2016 була подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача (т. 1 а. с. 242). При цьому судом не було визнано явку ОСОБА_1 обов`язковою.
У сукупності вказані обставини свідчать, що районним судом не було виконано обов`язок щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні передбачені згаданою нормою п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстави для залишення позову без розгляду.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідачів у доводах відзиву на апеляційну скаргу про те, що заява ОСОБА_1 не містила застереження щодо розгляду справи за його відсутності у разі направлення Верховним Судом справи на новий розгляд, оскільки таке застереження не передбачене вимогами процесуального законодавства.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, що закріплено у п. 2 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції був зобов`язаний забезпечити учаснику справи реалізацію права на доступ до суду. 
Вказане дає підстави для висновку, що неявка ОСОБА_1 у судові засідання не свідчила про втрату у нього процесуального інтересу до розгляду справи.
У той же час, колегія суддів вважає вимогу апеляційної скарги про постановлення у відношенні судді окремої ухвали передчасною, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено, що суд у даному випадку діяв упереджено. Не можуть бути підставами для окремої ухвали ті ж самі причини, з яких було скасовано оскаржене судове рішення. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З огляду на те, що суд порушив норми процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та направляє справу до того ж суду для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 259, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року - скасувати.
Справу за позовом  ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.