Постанова                                           
Іменем України              
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 555/2550/17
 
провадження № 61-48497св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Гордічук С. О., 
Шимків С. С.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України») та 
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6507С51, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 300 000 доларів США з кінцевою датою погашення 04 липня 2016 року.
26 березня 2008 року ОСОБА_1 було укладено з ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредитний договір № 65208С11, відповідно до умов цього договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 100 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 березня 2017 року.
17 вересня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 65208С47, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 
50 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 вересня 2020 року.
Для забезпечення своєчасного виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, ОСОБА_1 передав АТ «Укрексімбанк» в іпотеку: земельну ділянку загальною площею 9 296,0 кв. м, кадастровий номер 5620485300030030002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщене на ній нежитлове приміщення, цех по виготовленню меблів з складськими приміщеннями та сушильною камерою загальною площею 3 733,5 кв. м, про що 17 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки (посвідчений приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Трембіцьким В. Я. та зареєстровано в реєстрі за номером 1962).
На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» 17 вересня 2008 року було змінено найменування ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 370608 та змінами до статуту 
АТ «Укрексімбанк», а тому АТ «Укрексімбанк» є правонаступником 
ВАТ «Укрексімбанк».
Вказувало, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2012 року у справі № 2-916/11 було задоволено позовні вимоги заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитними договорами, що становить 373 782,13 доларів США та 216 971,70 грн пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки, із зазначенням початкової ціни продажу 3 700 000 грн. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, 11 листопада 2016 року було частково погашено заборгованість у розмірі 74 964,88 доларів США, з яких: 71 168,34 доларів США основного боргу, 796,54 доларів США процентів.
23 листопада 2012 року рішенням Березнівського районного суду Рівненської області було задоволено позов заступника прокурора Рівненської області в інтересах АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 
36 584,80 доларів США та 353 002,21 грн пені. 20 лютого 2013 року Апеляційним судом Рівненської області було прийнято рішенням про зміну рішення Березнівського районного суду Рівненської області 
від 25 листопада 2012 року в частині зменшення пені з 353 002,21 грн до 
35 000,00 грн, у решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
Станом на 22 грудня 2017 рішення Березнівського районного суду Рівненської області у справі № 1701/1535/12 не виконано щодо стягнутих 
35 371,88 доларів США та 35 000 грн.
Отже, станом на 22 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить: за кредитним договором № 6507С51 від 05 липня 
2007 року - 226 885,68 доларів США заборгованості за основним боргом та 96 606,02 доларів США заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 65208С11 від 26 березня 2008 року - 57 509,60 доларів США заборгованості за основним боргом та 30 073,13 доларів США заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 65208С47 
від 17 вересня 2008 року - 21 324,44 доларів США заборгованості за відсотками.
З урахуванням викладеного розмір заборгованості ОСОБА_1 перед 
ПАТ «Укрексімбанк» становить станом на 22 грудня 2017 року: 
397 026,99 доларів США, які банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 23 липня 2018 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 6507С51 від 05 липня 2007 року, кредитним договором № 65208С11 від 26 березня 2008 року, кредитним договором 
№ 65208С47 від 17 вересня 2008 року в загальному розмірі 
397 026,99 доларів США, що станом на 22 грудня 2017 року за офіційним курсом Національного Банку України (далі - НБУ) становить 11 059 588 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення районного суду мотивовано тим, що сума, яка була одержана від реалізації предмета іпотеки у розмірі 74 964,88 доларів США, не покрила вимоги банку до боржника ОСОБА_1 , та відповідно зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.  Розмір вказаної позивачем заборгованості стороною відповідача не оспорювалася, 
будь-яких доказів щодо невірного обрахунку позивачем заборгованості ОСОБА_1 стороною відповідача суду подано не було.
Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо вимог позивача, то суд першої інстанції зазначив, що скориставшись правом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому позовна давність щодо стягнення основого боргу та відсотків розпочалася з 29 березня 2012 року (дати постановлення рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки). Після 29 березня 2012 року ОСОБА_1 визнавалась заборгованість за кредитними договорами і укладення ним 22 грудня 2014 року договору № 6507С51-6 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, договору 
№ 65208011-6 про внесення змін до кредитного договору 
№ 65208С11 від 26 березня 2008 року, договору № 65208С47-6 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 2008 року, якими було зменшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, є тими діями, які свідчать про визнання ОСОБА_1 свого боргу. Отже, з урахуванням переривання перебігу позовної давності, позивач звернувся з позовною заявою 22 грудня 2017 року в межах позовної давності. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 листопада 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23 липня 2018 року скасовано. У задоволенні позову АТ «Укрексімбанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено спірні кредитні договори, позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення усієї суми заборгованості, а тому кредитні договори припинили свою дію, відтак у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення з боржника відсотків та нарахованої на них пені за цими кредитними договорами. Взявши до уваги протоколи переговорів та договори про внесення змін до кредитних договорів, як доказ переривання позовної давності та визнання відповідачем заборгованості за кредитними договорами, судом першої інстанції зроблено неправильні висновки, оскільки кредитні договори припинили свою дію, а боргові зобов`язання відповідача з моменту ухвалення вказаних рішень, яким вирішено спір сторін перейшли в площину виконання судового рішення.
Крім того, оскільки кредитні договори було припинено достроково і банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами згідно указаних кредитних договорів, то зазначені договори про зменшення відсоткової ставки є недійсними і не створюють юридичних наслідків для сторін. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з безпідставністю. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду,                      АТ «Укрексімбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покрила вимоги АТ «Укрексімбанк», то судом апеляційної інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення статті 47 Закону України «Про іпотеку» та частину четверту статті 591 ЦК України, статтю 599 ЦК України. Відповідно до цих норм якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).   
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Клопотання АТ «Укрексімбанк» про зупинення виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року задоволено. Зупинено виконання постанови Рівненського апеляційного суду                         від 21 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі.
У січні 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року справу за позовом 
АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ «Укрексімбанк», у якому він просив вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до умов кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 , останній отримав кредит в сумі 300 000 доларів США з кінцевою датою погашення 04 липня 2016 року.
27 січня 2009 року між сторонами цього договору було укладено договір 
№ 6507С51-1 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 
від 05 липня 2007 року, згідно якого були внесені зміни до підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений у додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
15 жовтням 2009 року між сторонами було укладено договір №6507С51-2 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 
2007 року, згідно якого були внесені зміни до підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений в додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
01 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір № 6507С51-3 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, згідно якого були внесені зміни до підпункту 2.2.2 та вилучено пункт 2.2.3 статті 2 договору.
15 жовтня 2010 року між сторонами було укладено договір № 6507С51-4 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений в додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2. Крім того, у пункті 4 сторони домовились про те, що у разі виникнення у період з 01 жовтня 
2010 року по 30 вересня 2011 року простроченої заборгованості за відсотками та платежами зі сплати основного боргу за вказаним договором більше ніж 30 днів цей договір про внесення змін вважається достроково розірваним і банк розпочинає процедуру примусового стягнення заборгованості за договором та забезпечує здійснення усіх необхідних заходів щодо примусового стягнення заборгованості за договором відповідно до нормативних документів банку.
31 липня 2013 року між сторонами було укладено договір № 6507С51-5 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, згідно якого було вилучено пункт 2.2.4 статті 2 «Кредити на проценти» договору.
26 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № 65208С11. Відповідно до умов цього договору, банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 100 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 березня 2017 року для оплати поточних потреб.
27 січня 2009 року між сторонами вказаного договору було укладено договір № 65208С11-1 про внесення змін до кредитного договору 
№ 65208С11 від 26 березня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений в додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
15 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір № 65208С11-2 про внесення змін до кредитного договору № 65208С11 від 26 березня 
2008 року, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.1, підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений у додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
01 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір № 65208С11-3 про внесення змін до кредитного договору № 65208С11 від 26 березня 
2008 року, згідно якого було вилучено пункт 2.2.3 статті 2 договору.
15 жовтня 2010 року між сторонами було укладено договір № 65208С11-4 про внесення змін до кредитного договору № 65208С11 від 26 березня 
2008 року, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений у додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2. Крім того, у пункті 4 сторони домовились про те, що у разі виникнення у період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року простроченої заборгованості за відсотками та платежами зі сплати основного боргу за договором більше ніж 30 днів цей договір про внесення змін вважається достроково розірваним і банк розпочинає процедуру примусового стягнення заборгованості за договором та забезпечує здійснення усіх необхідних заходів щодо примусового стягнення заборгованості за договором відповідно до нормативних документів банку.
31 липня 2013 року між сторонами було укладено договір № 65208С11-5 про внесення змін до кредитного договору № 65208С11 від 26 березня 
2008 року, згідно якого було вилучено пункт 2.2.3 статті 2 «Кредити на проценти» договору.
17 вересня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 65208С47. Відповідно до умов цього договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000 доларів США з кінцевою датою погашення 15 вересня 2020 року.
27 січня 2009 року між сторонами указаного договору було укладено договір 
№ 65208С47-1 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 
від 17 вересня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений в додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
15 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір № 65208С47-2 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 
2008 року, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.1, підпунктів 2.2.1, 2.5.1, 3.3.1 договору та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений у додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2.
01 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір № 65208С47-3 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 
2008 року, згідно якого було вилучено пункт 2.2.2 статті 2 договору.
15 жовтня 2010 року між сторонами було укладено договір № 65208С47-4 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 
2008 року, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.1 договору, підпункту 2.2.1 та викладено у новій редакції графік надання та погашення кредиту за договором, наведений в додатку 1, а також таблицю визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, наведену в додатку 2. Крім того, у пункті 5 сторони домовились про те, що у разі виникнення у період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2011 року простроченої заборгованості за відсотками та платежами зі сплати основного боргу за договором більше ніж 30 днів цей договір про внесення змін вважається достроково розірваним і банк розпочинає процедуру примусового стягнення заборгованості за договором та забезпечує здійснення усіх необхідних заходів щодо примусового стягнення заборгованості за договором відповідно до нормативних документів банку.
31 липня 2013 року між сторонами було укладено договір № 65208С47-5 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 
2008 року, згідно якого було вилучено пункт 2.2.3 статті 2 «Кредити на проценти» договору.
Відповідно до іпотечного договору № 65208263, посвідченого 17 вересня 2008 року для забезпечення своєчасного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами, ОСОБА_1 передав 
АТ «Укрексімбанк» в іпотеку: земельну ділянку загальною площею 
9 296,0 кв. м, кадастровий номер 5620485300030030002, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , та розміщене на ній нежитлове приміщення, цех по виготовленню меблів зі складськими приміщеннями та сушильною камерою загальною площею 3 733,5 кв. м.
Згідно із пунктом 2.8.5. кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 
2007 року за виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 несе повну відповідальність перед АТ «Укрексімбанк» усім належним йому майном, у тому числі коштами, на яке може звертатися стягнення у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 2.8.7. кредитного договору № 65208С11 від 26 березня 2008 за виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 несе повну відповідальність перед АТ «Укрексімбанк» усім належним йому майном, у тому числі коштами, на яке може звертатися стягнення у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Пункт 2.8.7. кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 2008 року визначає, що за виконання зобов`язань за кредитним договором 
ОСОБА_1 несе повну відповідальність перед АТ «Укрексімбанк» усім належним йому майном, у тому числі коштами, на яке може звертатися стягнення у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області 
від 29 березня 2012 року у справі за позовом заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6507С51 від 05 липня 2007 року, кредитним договором № 65208С11 від 26 березня 2008 року, кредитним договором 
№ 65208С47 від 17 вересня 2008 року для задоволення грошових вимог 
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 9 296,0 кв. м, кадастровий номер 5620485300030030002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщене на ній нежитлове приміщення - цех по виготовленню меблів з складськими приміщеннями та сушильною камерою загальною площею 
3 733,5 кв. м, шляхом реалізації їх з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 3 700 000 грн.
01 червня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання указаного рішення суду.
Відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки від 02 листопада 
2016 року предмет іпотеки було реалізовано за 2 220 000 грн.
09 грудня 2016 державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Рівненській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-916/11 
від 25 травня 2012 на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження, у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки». Стягувачу було перераховано в рахунок погашення заборгованості 
1 917 115,44 грн.
23 листопада 2012 року рішенням Березнівського районного суду Рівненської області було задоволено позов заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 36 584,80 доларів США та 353 002,21 грн пені. Відповідно до рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2013 року рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2012 року було змінено в частині зменшення розміру, стягнутої з ОСОБА_1 пені на користь 
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з 353 002,21 грн до 
35 000 грн. У решті рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2012 року залишено без змін.
21 червня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березнівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаних судових рішень, яке 
31 жовтня 2013 року було прийнято до виконання державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області.
Згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 28 січня 2015 року звернуто стягнення з заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 20 % із суми, що залишилась після утримання податків до погашення загального боргу в розмірі 3 204 425, 37 грн.
Меморіальні ордери підтверджують часткову сплату ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок заборгованості за відсотками відповідно до кредитного договору № 65208С47.
Із розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за основним боргом та процентами, довідки по рахунку № 22039000000221 за 22 грудня 2018 року, довідки по рахунку № 22083000000590 за 22 грудня 2018 року, довідки по рахунку № 22030000000242 за 22 грудня 2018 року, довідки по рахунку 
№ 22089000000613 за 22 грудня 2018 року, довідки по рахунку 
№ 22088000000603 за 22 грудня 2018 року та довідки філії 
АТ «Укрексімбанк» у м. Рівному встановлено, що станом на 22 грудня 
2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 6507С51 від 05 липня 2007 року, кредитним договором № 65208С11 від 26 березня 2008 року, кредитним договором № 65208С47 від 17 вересня 2008 року в загальному розмірі становить 397 026,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 11 059 588 грн 03 коп.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга АТ «Укрексімбанк» підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. 
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Велика Палата дійшла висновку про те, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважала, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку, дійшов правильного висновку про те, що скориставшись правом про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої 
статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому строк позовної давності щодо стягнення основного боргу та відсотків розпочався з 29 березня 2012 року (дати постановлення рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки). Проте, дійшов передчасного висновку про те, що, оскільки після 29 березня 2012 року ОСОБА_1 визнавалась заборгованість за кредитними договорами шляхом укладення ним 22 грудня 2014 року договору № 6507С51-6 про внесення змін до кредитного договору № 6507С51 від 05 липня 2007 року, договору 
№ 65208011-6 про внесення змін до кредитного договору № 65208С11 
від 26 березня 2008 року, договору № 65208С47-6 про внесення змін до кредитного договору № 65208С47 від 17 вересня 2008 року, і ці дії свідчать про визнання ОСОБА_1 свого боргу, а тому, з урахуванням переривання перебігу позовної давності, позивач звернувся з позовною заявою 22 грудня 2017 року в межах позовної давності.  
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог АТ «Укрексімбанк» у зв`язку з їх необґрунтованістю, неправильно застосував указані норми матеріального права та указуючи, що за рішенням суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором уже звернуто стягнення на предмет іпотеки і така заборгованість відсутня, не перевірив чи було це рішення суду виконано у повному обсязі, чи отримана внаслідок реалізації предмета іпотеки сума коштів була достатньою для погашення всієї заборгованість боржника, визначеної у судовому рішенні, не перевірив цих доводів. Крім того, не дослідив і не оцінив зібрані у справі докази, зокрема розрахунки заборгованості, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо спливу позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки 
(стаття 257 ЦК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі 
ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ 
від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку за його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права та у разі спливу позовної давності, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
Позовні вимоги ПАТ «Укрексімбанк» у частині стягнення суми основного боргу за кредитними договорами є обґрунтованими, проте строк позовної давності щодо стягнення основного боргу з 2011 року (звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки), а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 22 грудня 2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про поновлення якої позивачем заявлено не було. Протоколи переговорів та внесення змін до кредитних договорів, які припинили свою дію у зв`язку із достроковою вимогою про їх виконання не можуть вважатися доказами переривання позовної давності.  
З огляду на викладене в задоволенні позову ПАТ «Укрексімбанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді                                                                                                 О. М. Осіян 
Н. Ю. Сакара 
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович