ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2020 року 
Київ
справа №823/2227/17
касаційне провадження №К/9901/55300/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Стеценка С.Г., Шарапи В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 (головуючий суддя: Трофімова Л.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 (головуючий суддя: Василенко Я.М., судді: Кузьменко В.В., Шурко О.І.) у справі №823/2227/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області), в якому просив:
визнати протиправною відмову МВС України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі втрати працездатності у зв`язку із отриманням інвалідності через травму, пов`язану із виконанням службових обов`язків та поверненні матеріалів без права на виплату до Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області;
скасувати рішення МВС України від 18.11.2017 №15/2-4056 щодо відсутності права на призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;
зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області    повторно    подати до МВС України висновок та відповідний пакет документів щодо можливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850);
зобов`язати МВС України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в більшому розмірі, а саме: 335 525 грн у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до Порядку №850 та статті 23 Закону України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII).
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при повторному переогляді йому з 01.06.2017 була встановлена ІІ група інвалідності, пов`язана з виконанням службових обов`язків. У зв`язку з цим останній звернувся через Управління МВС України в Черкаській області до МВС України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак отримав лист від 27.11.2017, в якому з посиланням на пункт 4 Порядку №850 (з дати первинного огляду пройшло більше 2 років) повідомлялося про повернення МВС України матеріалів, без права на виплату. Позивач вважає рішення МВС України від 18.11.2017 №15/2-4056 про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги протиправним та таким, що порушує його права на належний соціальний захист.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018, адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність МВС України з неприйняття рішення стосовно заяви ОСОБА_1 щодо нарахування одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України;
зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області направити до МВС України документи для розгляду питання про можливість призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги    у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України;
зобов`язано МВС України розглянути та прийняти рішення стосовно заяви ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем було подано суб`єкту розгляду повний перелік документів необхідних для вирішення питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, втім МВС України ухилилось від обов`язку прийняти одне із передбачених законодавством рішень (про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), надавши відповідь листом від 18.11.2017 №15/2-4056, яким повернув документи з підстав, що такі не відповідають вимогам законодавства, а саме: інвалідність встановлена понад дворічний термін з моменту первинного огляду. За встановлених обставин щодо неналежного розгляду відповідачем-1 питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги суди дійшли висновку, що належним способом  захисту порушених спірними правовідносинами прав позивача є визнання протиправною бездіяльності МВС України та зобов`язання останнього розглянути у встановленому законодавством порядку питання призначення позивачу ОГД з прийняттям за його наслідками відповідного рішення.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, МВС України подало касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до пункту 4 Порядку №850 виплата одноразової грошової допомоги здійснюється лише тим працівникам, яким протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги. Проведення виплати одноразової грошової допомоги після спливу дворічного строку з дня встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності вперше, законодавством не передбачено. З огляду на те, що інвалідність позивачу встановлена після спливу дворічного строку, підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відсутні.
Ухвалою Верховного Суду від 19.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 19.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Учасники справи право на подачу відзиву на касаційну скаргу МВС України не скористалися.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог частини третьої статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив службу в Управлінні МВС України в Черкаській області.
18.06.2004 у період проходження служби при виконання службових обов`язків позивач отримав травму у вигляді пошкодження лівого гомілково-ступеневого суглобу, що підтверджується інформацією, зазначеною в медичній картці хворого, акті від 18.06.2004 розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с.46-47) та акті від 10.04.2012 про нещасний випадок за формою Н1 (а.с.48-49). 
Відповідно до довідки Обласної МСЕК Серії А-1 №8 від 20.10.2004 позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 15% у зв`язку із травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків в ОВС. 
У зв`язку з цим, 31.05.2005 страховою компанією «Оранта» ОСОБА_1 було виплачено страхову суму 1275 грн за втрату працездатності у розмірі 15%.
29.04.2014 військово-лікарською комісією УМВС України в Черкаській області здійснено медичний огляд, за результатами якого складено Свідоцтво про хворобу №226, та визнано позивача непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.
30.04.2014 відповідно до Наказу №101 о/с позивача звільнено із ОВС в запас ЗС України за пунктом 64 «А» Положення (за віком).
01.06.2017 за результатами огляду МСЕК позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків та визначено ступінь втрати працездатності у розмірі 75%.
У зв`язку з цим, 26.06.2017 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги в порядку та умовах, визначених Законом №565-XII та Порядком №850.
25.07.2017 Ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області затверджено висновок про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі     336    800 грн, який листом разом з іншими матеріалами направлено до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України для вирішення питання призначення та виплати ОГД.
Листом від 27.11.2017 Ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області повідомила позивача про те, що МВС України листом від 18.11.2017 за № 15/2-4056 повернуло документи як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а саме: з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, а отже за умовами пункту 4 Порядку №850 ОСОБА_1 не має права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Пунктом 5    розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»    Закон №565-XII        визнано таким, що втратив чинність.
Разом з цим, відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених    Законом №565-XII,     зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності    Законом України «Про Національну поліцію».
За наведеного правового регулювання, до спірних правовідносин підлягають застосування положення Закону №565-XII    та Порядку № 850.
Так, відповідно до    статті 23 Закону №565-XII    у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (МВС України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
У той же час, у спірному випадку, як вірно установлено судами попередніх інстанцій, відповідач одне із передбачених законодавцем рішень за результатами розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не прийняв. Відповідь за результатами розгляду питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги надана Департаментом фінансово-облікової політики МВС України, яке входить до складу МВС України, у формі листа від 18.11.2018 за №15/2-4056.
Тобто, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, відповідач-1, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали відносно ОСОБА_2 , ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.
Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 19.09.2018 у справі №530/1280/17, від 03.10.2018 у справах №361/7249/17 та №361/7249/17 та від 13.06.2019 у справі №826/6354/18, і суд не вбачає підстав відступати від такої.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах    (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року    №3-рп/2003).
Обраний у даному випадку судами попередніх інстанцій спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання МВС України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, з прийняттям відповідного рішення, відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
Щодо доводів скаржника про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги на умовах, визначених Законом №565-XII та Порядком №850, то таким обставинам має надаватися оцінка при перевірці рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами розгляду питання по суті, на предмет відповідності його критеріям, визначеним статтею 2 КАС України. 
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позов та апеляційній скарзі з урахуванням яких судами вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача-1 не містить. 
За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для їх скасування - відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі №823/2227/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                                С. М. Чиркін
                                                                                                             С. Г. Стеценко  
                                                                                                   В. М. Шарапа