ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5819/20 Справа № 183/5988/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
в с т а н о в и л а:

       У вересні 2019 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Вказували, що 16 квітня 2008 року між ними та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір і встановлено відсотки за користуванням цим кредитом, кредитні кошти надано відповідачу.
       Посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 квітня 2008 року станом на 31 серпня 2019 року в розмірі 48 554 грн.25 коп., яка складається з: 2 267 грн.49 коп. - заборгованість за кредитом; 43 636 грн.56 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 6 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 300 грн.20 коп. - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1 921 грн. 
       Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2008 року – 2 267 грн.49 коп., що становить заборгованість по тілу кредиту.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 1 921 грн.
       В задоволенні іншої частини вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” в цій частині в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що в тексті анкети-заяви сторони погодили розмір відсоткової ставки 3% на місяць на залишок заборгованості; 16 квітня 2008 року відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду, у вказаній довідці зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушення термінів платежів; заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 16 квітня 2008 року ОСОБА_2 (прізвище якої згодом змінено на ОСОБА_3 (а.с.17) підписала заяву (а.с.8 зворот). Згідно умов вказаної заяви відповідачу відкрито рахунок з встановленим кредитним лімітом в розмірі 500 грн., базовою процентною ставкою 36% із розрахунку 360 днів у році.
       З наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 16 квітня 2008 року станом на 31 серпня 2019 року в розмірі 48 554 грн.25 коп. складається з: 2 267 грн.49 коп. - заборгованість за кредитом; 43 636 грн.56 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 6 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 300 грн.20 коп. - штраф (процентна складова) 
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони погодили умови кредитного договору, шляхом підписання відповідачем заяви 16 квітня 2008 року (а.с.8 зворот), якою передбачено встановлення кредитного ліміту в сумі 500 грн. та відсоткову ставку 36% із розрахунку 360 днів на рік. 
       Крім того, судом першої інстанції не враховано, що 16 квітня 2008 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти “Кредитка Універсальна” 30 днів пільгового періоду (а.с.9), якою також передбачена відсоткова ставка 3% в місяць на залишок заборгованості,встановлено розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів. 
       З розрахунку заборгованості (а.с.5-7) вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості. 
       За встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, наявні підстави для стягнення з відповідача процентів відповідно до ст.ст. 526,1054 ЦК України, оскільки їх розмір та порядок нарахування передбачені умовами укладеного між сторонами договору, а саме: анкетою-заявою від 16 квітня 2008 року (а.с.8), довідкою про умови кредитування, яку відповідачем підписано 16 квітня 2008 року (а.с.11).
       Разом з тим, розрахунок позивача свідчить про те, що за кредитним договором відбулося збільшення відсоткової ставки з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних. Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну розміру відсоткової ставки.
       Відповідно до частин першої-третьої статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент збільшення відсоткової ставки) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
       Верховний Суд України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 виклав правовий висновок, відповідно до якого у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
       У досліджуваних правовідносинах обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, зокрема статті 1056-1 ЦК України, підтверджується їх змістом, оскільки цією імперативною правовою нормою визначено, що недотримання її вимог має наслідком недійсність правочину.
       В оцінці правової природи рішення про збільшення АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом суд виходить з того, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Одночасно така дія не передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку, як не передбачено і процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зокрема, порядок погодження таких умов із позичальником.
       Таким чином, актом цивільного законодавства встановлене застосовуване до спірних правовідносин імперативне правило, що не може бути змінене договором сторін, яким врегульовано порядок набрання чинності запроваджуваними банком змінами відсоткової ставки за кредитом у споживчих правовідносинах.
       Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
       Таким чином,як на момент укладення кредитного договору, так і на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.
       Позивач під час розгляду справи не надав доказів та не довів дотримання ним вимог законодавства щодо порядку та процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, що дає підстави для висновку про недійсність рішення як правочину про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором.
       Враховуючи, що банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, а умовами заяви не передбачено можливість збільшення відсоткової ставки, відсутні докази, які підтверджують повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки та погодження ним таких умов, колегія суддів вважає, що банк неправомірно нараховував проценти за кредитом за підвищеною відсотковою ставкою.
       Оскільки банком не доведено правомірність нарахування збільшених відсотків за кредитним договором, розмір нарахованих та невиплачених відсотків за кредитним договором за період з 01 квітня 2015 року банком не доведено, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.         Наданий на підтвердження позовних вимог розрахунок заборгованості в частині нарахованих відсотків з 01 квітня 2015 року є необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи.
       Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 127/1673/17 (провадження № 61-541св17) та у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 629/737/17 (провадження №№ 61-239св17).
       Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача процентів за кредитним договором б/н від 16 квітня 2008 року не відповідає нормам матеріального права та підлягає скасуванню з наступним ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” процентів за кредитним договором б\н від 16 квітня 2008 року, нарахованих за період по 31 березня 2015 року в розмірі 173 грн.27 коп.,в частині стягнення процентів, нарахованих за період з 01 квітня 2015 року вимоги банку задоволенню не підлягають. 
       Крім того, не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 100 грн., оскільки банком не конкретизовано розмір пені, заявленої до стягнення, розрахунок банку не містить окремого визначення розміру пені, місцевий суд вірно відмовив у задоволенні вказаної вимоги.
       Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо визначення в довідці від 16 квітня 2008 року розміру штрафів та погодження такої умови сторонами.
       Так, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки “Універсальна, 30 днів пільгового періоду” (а.с.9), підписаної відповідачем, сторонами погоджено штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів в розмірі 250 грн. +5% від суми позову. 
       Таким чином, вимоги АТ КБ “ПриватБанк” в частині стягнення штрафів є обґрунтованими, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з наступним задоволенням вказаної вимоги. 
       Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 40 грн.82 коп. 
       Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити частково. 

       Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором №б/н від 16 квітня 2008 року, нарахованим по 31 березня 2015 року та стягнення штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитним договором б\н від 16 квітня 2008 року, нарахованим по 31 березня 2015 року у розмірі 173 (сто сімдесят три) грн.27 коп. та штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2 300 грн.20 коп. - штраф (процентна складова).

       В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” судові витрати у розмірі 40 грн.82 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.