УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/28942/19
Провадження № 22-ц/4820/1014/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 травня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/28942/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.03.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 утворилась заборгованість перед банком на загальну суму 36719,67 грн., яка складається із: 1978,82 грн. заборгованості за тілом кредиту, 31208,77 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом, 1307,33 грн. – пені та комісії, 500 грн. та 1724,75 грн. – штрафів.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 36719,67 грн. за кредитним договором № б/н від 25.03.2011, а також 1921 грн. судових витрат.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за договором позики у розмірі 1978,82 грн. та судовий збір у розмірі 103,52 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Вважає, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів та неустойки та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи. Вказує, що 25.03.2011 відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердив власним підписом. А тому, відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, ним було підписано довідку про умови кредитування, що свідчить про те, що при укладенні вказаного кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів в підтвердження вказаних позовних вимог, оскільки в анкеті-заяві відсутні умови щодо сплати відсотків та настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
25 березня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 10).
Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 становить 36719,67 грн., з яких: 1978,82 грн. заборгованість за тілом кредиту, 31208,77 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 1307,33 грн. – пеня та комісія, 500 грн. та 1724,75 грн. – штрафи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів вважає правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.
Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника або довідці, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені та штрафів. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана позичальником (а.с. 11), з якої вбачається, що в ній зазначені пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць – 3 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн.; термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – базова відсоткова ставка за договором/30+1 % заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, та штрафи при порушенні строків платежів – 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів. З такими умовами був ознайомлений і погодився відповідач. Проте, вказана довідка безпідставно судом першої інстанції не була взята до уваги. При цьому, погоджені сторонами умови договору щодо строків повернення кредиту відсутні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення відсотків, пені та штрафу з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
Із розрахунку представника позивача, викладеного у письмовому поясненні до апеляційного суду, вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 01.04.2015 складає 1365 грн. 13 коп., за період з 01.04.2015 по 30.06.2016 – 902 грн. 34 коп., за період з 02.04.2018 по 31.08.2019 – 1021 грн. 07 коп. Таким чином, загальна заборгованість відповідача за відсотками становить 2607 грн. 21 коп. (1365,13+902,34+1021,33)-681,33.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 2607 грн. 21 коп.
Із розрахунку позивача вбачається, що за кредитним договором нараховані штрафи у фіксованій частині 500 грн. та процентній складовій - 5 % від суми заборгованості по кредит, що відповідає умовам кредитування, та підлягає стягненню на користь позивача.
Разом з тим, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню з таких підстав.
Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
При виборі виду неустойки, який підлягає стягненню, апеляційний суд виходить із засад розумності і справедливості. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 500 грн. – фіксована частина і 98 грн. 94 коп. (1978,82(сума стягнутої заборгованості по кредиту) х 5%) – процентна складова.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення відсотків і штрафу та відмову в позові про стягнення пені з підстав наведених вище.
На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення в частині вирішення питання про судовий збір підлягає зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14,12%) збільшенню підлягає стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги до 678 грн. 11 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги про стягнення відсотків та штрафів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360570) відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2607 грн. 21 коп. (дві тисячі шістсот сім грн. 21 коп.), штраф за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором у сумі 500 грн. (п`ятсот грн.) – фіксована частина і 98 грн. 94 коп. (дев`яносто вісім грн. 94 коп.) – процентна складова.
В позові про стягнення пені відмовити.
Заочне Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року в частині вирішення питання про судовий збір змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору до 678 грн. 11 коп.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай