ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/871/20 Справа № 214/5506/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа – Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення заборгованості за комунальні послуги, –
ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22.12.2016 року позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надану теплову енергію, при цьому 18.01.2017 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивачеві відмовлено у прийнятті вказаної заяви.  ОСОБА_2  є власником квартири АДРЕСА_1  та зареєстрованою в ній. Окрім неї, у вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі у справі  ОСОБА_3  та ОСОБА_1 . Отже відповідачі отримують послуги, які надає позивач. Однак, відповідачі вчасно не оплачують за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим станом на 24.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 18964 грн. 32 коп. 
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по березень 2017 року в сумі 18964 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 694 грн. 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 4410 грн. 38 коп. 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ПАТ «Криворізька теплоцентраль» (ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року по березень 2017 року в сумі 18964 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 694 грн. 12 коп., інфляційні втрати у розмірі 4410 грн. 38 коп., а всього стягнути 24068 грн. 82 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись із таким рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.
АТ "Криворізька теплоцентраль" відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року — залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що   ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрованою в ній. Окрім неї, у вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Отже відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надає їм АТ «Криворізька теплоцентраль».
Згідно рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 року, прийнято рішення про передачу об`єктів теплопостачання у Довгинцівському,Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах м. Кривого Рогу від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль».
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2017 року ДП «Криворізька теплоцентраль» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги.
Згідно актів, наданих позивачем, в опалювальних сезонах 2013-2014 р.р., 2014-2015р.р., 2015-2016р.р., 2016-2017р.р., 2017-2018р.р. до житлового будинку АДРЕСА_3 , подавалось теплопостачання та відповідно вимикалось по закінченню опалювального сезону.
Представником відповідача на підтвердження відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення та як наслідок не отримання ними послуг, які надає позивач, та встановлення у квартирі автономного опалення надано акт про відключення квартири від мереж ЦО (ГВП) від 29.07.2011 року; акт №2 від 20.02.2012 року, згідно якого підписом представника КПТМ «Криворіжтепломережа» засвідчено наявність видимого розриву в системі центрального опалення; акт приймання в експлуатацію газифікованого об`єкту, акт приймання газового лічильника та Договір №70711 на технічне обслуговування газового обладнання; робочий проект, виконаний ТОВ «Естрея» на виконання договору підряду від 28.04.2011 року.
Суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України “Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004 року №1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення; нормативно-правовий акт № 630 від 21.07.2005 постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630.
Судом, із розрахунку позивача встановлено, що відповідачі з 01 жовтня 2013 року по травень 2017 року здійснювали оплату наданих послуг не у повному обсязі, внаслідок чого станом на 24.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 18964 грн. 32 коп. 
Відповідачами, кожним окремо, до суду надано клопотання про застосування строків позовної давності, проте суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за надані послуги, у прийнятті якої відмовлено ухвалою суду від 18.01.2017 року. А тому, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не порушено строки позовної давності, оскільки такі переривалися подачею до суду заяви про видачу судового наказу та відлік строку розпочався заново.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, було порушено право позивача на своєчасне отримання платні за надані послуги, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів у розмірі 18964 грн. 32 коп. підлягають задоволенню.
Крім того, суд також дійшов висновку, що неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, а тому позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ст. 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд помилково визнав доведеним факт надання позивачем та отримання відповідачами теплової енергії, оскільки останні провели законне відключення квартири від мереж теплопостачання, а тому не користувалися послугами позивача, а отже підстави для стягнення заборгованості відсутні.
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 2.5, 2.6 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 року №4, відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника,наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.
Таким чином, відключення споживачів від мереж централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням у подальшому дій заявником із дотриманням процедури визначеної Порядком. Акт відключення від централізованого опалення складається та підписується обов`язково представником власника будинку або уповноваженою ним особою, представником монтажної організації, представником виконавця послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання та власником квартири, який в десятиденний строк подається заявником до Комісії на затвердження.
Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Однак, апелянтом не надано належних доказів, що відповідачами була дотримана вищезазначена процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. А посилання апелянта на акт, складений КПТМ “Криворіжтепломережа”, лише підтверджує той факт, що відповідачі самовільно відключили централізоване опалення.
Крім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі одночасно не погоджується і з стягнутою рішенням суду заборгованістю, і водночас посилається на необгрунтованість суми заборгованості відповідачів. В судовому засіданні представник апелянта також не надала відповіді, з чим саме не погоджується апелянт. 
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за послуги нараховується щомісячно.
Статтями 20, 21 вказаного Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, серед обов`язків споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов`язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.
Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Сама не згода апелянта з сумою заборгованості не є підставою для звільнення відповідачів від оплати за послуги теплопостачання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів у розмірі 18964 грн. 32 коп. у зв`язку з невиконанням відповідачами свого обов`язку щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, чим порушили право позивача на своєчасне отримання платні за надані послуги.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів також вважає обгрунтованим стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова