Справа № 420/799/17 
Провадження № 22-ц/810/24/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                            м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Єрмакова Ю.В. 
суддів - Луганської В.М., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.
учасники справи:
стягувач – ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 
суб`єкти оскарження – Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби
Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області), державний виконавець Тищенко Катерина Євгенівна, 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Луганського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на ухвалу Новопсковського районного суду Луганської обфласті від 19 грудня 2019 року, ухвалену у складі судді Чалого А.В. в смт. Новопсков Луганської області
у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову про відкриття виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. у виконавчому провадженні №55605698
в с т а н о в и в:
Короткий зміст заяви
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області зі скаргою на дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області) ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №55605698.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.01.2018 року у справі №420/799/17 накладено арешт на:
- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі – продажу серії ВРЕ №661386 від 17.02.2011, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна 6295426; 
- 11/100 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі – продажу серії ВРР №262810 від 04.04.2012, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна - 12265273; 
- легковий автомобіль ВАЗ 21213, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , що підтверджується листом територіального сервісного центру №4443 від 03.05.2017 за №31/12/4443-2;
- комбайн зернозбиральний СК -5М-1 «Нива», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008; 
- комбайн зернозбиральний Єнісей – 950, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 від 06.07.2010; 
- трактор колісний МТЗ -80Л, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8 від 09.12.2011,
- трактор колісний МТЗ -80Л, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_9 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_10 від 09.12.2011.
Заявник ОСОБА_2 вважає, що ухвала Новопсковського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року не є ухвалою суду про забезпечення позову, про що свідчить відсутність в її змісті її найменування про забезпечення позову, яка є обов`язковим її атрибутом, оскільки визначений ч. 6 ст. 153 ЦПК України, за якою про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Крім того, заявник вказав, що зазначена ухвала суду не є за своєю правовою природою ухвалою про забезпечення позову та виконавчим документом, оскільки судом було розглянуте клопотання позивача про забезпечення позову в порушення вимог ст. 153 ЦПК України, який визначає окремий порядок розгляду заяви про забезпечення позову від іншої справи. Зазначені норми процесуального права кореспондуються з п. 2.15 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації 17 грудня 2013 №173, за яким реєстрація та облік судових справ у місцевому загальному суді здійснюється згідно з індексами «2-аз» - заяви про забезпечення позову. 
Заявник вважає, що ухвала Новопсковського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року в справі №420/799/17 не є ухвалою суду про забезпечення позову, не є виконавчим документом, оскільки не відповідає її обов`язковим атрибутам, як її найменування, так і індексації окремого провадження, яка має включати обов`язковий індекс «2-аз», а тому відкриття виконавчого провадження та ухвалення відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження є незаконним. 
Також, вказана ухвала суду не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до п. 1,3,4,7 ч. 1 ст. 4 цього закону у виконавчому документі зазначається назва і дата видачі документу, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника; строк пред`явлення рішення до виконання. Відомості, які містяться в ухвалі суду не відповідають обов`язковим атрибутам виконавчого документу.
Отже, на думку заявника, державний виконавець Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. при відкритті виконавчого провадження порушила ч. 1,4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю зазначених обов`язкових даних виконавчого документу. Прийняття державним виконавцем незаконної постанови про відкриття даного виконавчого провадження мало наслідком незаконний арешт майна боржника та порушення прав власності на майно боржника.
Крім того, державний виконавець не повідомила боржника про відкриття даного виконавчого провадження та не надіслала боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження у передбачені законодавством строки, що є грубим порушенням прав боржника. 
У зв`язку з наведеним заявник просив суд скасувати постанову державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. про відкриття виконавчого провадження №55605698 на підставі ухвали Новопсковського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року у справі №420/799/17.
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. щодо не надіслання рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу. 
Зобов`язати державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. повернути виконавчий документ стягувачу.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19 грудня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову про відкриття виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. у виконавчому провадженні №55605698, суб`єкти оскарження – Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, державний виконавець Тищенко Катерина Євгенівна відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції посилаючись на ст. 157 ЦПК України та ст. 3, 4, ,12, 18 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання, оскільки виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.
Зазначене узгоджується з рішенням ухваленим 22.08.2018 Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в справі №471/283/17-ц.
Посилання скаржника про розгляд клопотання повинно було відбуватись в окремому провадженні з обов`язковим встановленням індексу справи «2-аз» є безпідставним з огляду на положення ст. 293 ЦПК України та п.2.15 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації 17 грудня 2013 року №173.
Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстави для скасування постанови та повернення виконавчого документу стягувачу відсутні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 19 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу боржника на рішення та бездіяльність державного виконавця задовольнити в повному обсязі, а саме скасувати постанову державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. про відкриття виконавчого провадження №55605698 на підставі ухвали Новопсковського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року у справі №420/799/17. 
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. щодо не надіслання рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику.
Зобов`язати державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. повернути виконавчий документ стягувачу.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що по перше, судом першої інстанції було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, оскільки оскаржувана боржником постанова державного виконавця була винесена на виконання ухвали Новопсковського районного суду Луганської області в справі № 420/799/19 від 11 січня 2019 року, якою був накладений арешт на майно боржника і тому відповідно до ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Також, скаржник послався на підпункт 6 п. 3 Розділу VIII Положення про АСДС, відповідно до якого визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи або матеріалів кримінального провадження здійснюється модулем автоматизованого розподілу шляхом передачі судової справи раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті. Відповідно до підпункту 8 п. 21 цього ж Розділу передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.
Провадження за скаргою боржника за своєю юридичною природою віднесено згідно Розділу VII Цивільного процесуального Кодексу України до судового контролю за виконанням судових рішень, в даному випадку за виконанням ухвали Новопсковського районного суду Луганської області в справі № 420/799/19 від 11 січня 2019 року, якою був накладений арешт на майно боржника в даній справі.
Отже, скаржник вважає, що скаргу боржника на рішення та бездіяльність державного виконавця має розглядати суддя, яка ухвалила ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області в справі № 420/799/19 від 11 січня 2019 року, якою був накладений арешт на майно боржника.
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції в порушення ст. 128 ЦПК України розглянуто справу за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду і таке повідомлення є обов`язковим і це є підставою для скасування ухвали суду та прийняття нового судового рішення, оскільки відповідно до ч.5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Боржник ознайомився в своєму електронному кабінеті веб-посилання на текст сформованої судом ухвали суду та судової повістки та ознайомився з текстом сформованої судом ухвали суду та судової повістки лише 20 грудня 2019 року.
Отже, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції порушено порядок та строки формування та надіслання електронних судових рішень та судових повісток, передбачених ЦПК України, Положенням про АСДС, у частині функціонування підсистеми електронного суду, та Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19.04.2018 за № 1200/0/15-18, що привело до неналежного повідомлення судом першої інстанції його про дату, час та місце судового засідання, яке було проведене без його участі та за результатом якого було прийняте судове рішення не на користь боржника, додає клопотання про витребування доказів на підтвердження цих обставин справи.
Також, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції вимог Цивільного процесуального Кодексу України щодо способу та шляху надіслання судової повістки боржнику, що привело до неналежного повідомлення про дату, час та місце судового засідання в даній справі.
Однією з підстав скасування оскаржуваної ухвали скаржник зазначає неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 157 ЦПК України відповідно до якої ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Суд першої інстанції не з`ясував, що ухвала суду не відповідає вимогам до виконавчого документу передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції не з`ясував, що державним виконавцем порушено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику виключно рекомендованим поштовим відправленням.
Отже, скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню в повному обсязі з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення, за яким скарга боржника на рішення та бездіяльність державного виконавця підлягає задоволенню в повному обсязі.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30 січня 2020 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року справу було призначено до апеляційного розгляду на 05 березня 2020 року.
05 березня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від скаржника про відвід (самовідвід) судді Авалян Н.М.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року задоволено заяву судді Авалян Н.М. про самовідвід, справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення іншого судді члена колегії суддів у передбаченому законодавством порядку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями новим членом колегії визначено ОСОБА_4 .В., справу відкладено на 09 квітня 2020 року.
08 квітня 2020 року за клопотанням скаржника розгляд справи відкладено на 12 травня 2020 року.
12 травня 2020 року розгляд справи не відбувався та був відкладений на 03 червня 2020 року у зв`язку з находженням судді Назарової М.В. у відпустці з 12 травня 2020 року.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32-38 т.2), явка в судове засідання не є обов`язковою, а тому відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка не перешкоджає розгляду справи.
Від Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.1,2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції вимог Цивільного процесуального кодексу щодо неналежного повідомлення його про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 450 визначено порядок розгляду скарги, відповідно до якого скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. 
Частинами 3-4 статті 128 ЦПК України передбачено, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Відповідно до частини 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Матеріали справи не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання.
Судом апеляційної інстанції було частково задоволено клопотання скаржника щодо відомостей про належне повідомлення скаржника про дату, час і місце судового засідання з метою перевірки доводів апеляційної скарги з автоматизованої системи документообігу Д-3 долучено до матеріалів справи судову повістку про виклик до суду першої інстанції ОСОБА_2 19.12.2019 року на 15:30 год в даній цивільній справі, з якої вбачається, що дана судова повістка була сформована 17.12.2019 року, що порушує положення ч. 5 ст. 128 ЦПК України і є підставою для скасування ухвали суду та прийняття нової постанови по суті скарги.
Встановлено, що ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11 січня 2018 року у справі №420/799/17 накладено арешт на:
- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі – продажу серії ВРЕ №661386 від 17.02.2011, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна 6295426; 
- 11/100 частку нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі – продажу серії ВРР №262810 від 04.04.2012, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна - 12265273; 
- легковий автомобіль ВАЗ 21213, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , що підтверджується листом територіального сервісного центру №4443 від 03.05.2017 за №31/12/4443-2;
- комбайн зернозбиральний СК -5М-1 «Нива», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 02.09.2008; 
- комбайн зернозбиральний Єнісей – 950, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 від 06.07.2010; 
- трактор колісний МТЗ -80Л, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8 від 09.12.2011,
- трактор колісний МТЗ -80Л, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_9 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_10 від 09.12.2011.
23 січня 2018 держаним виконавцем Тищенко К ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеної вище ухвали суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Отже, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.
Зазначене узгоджується з рішенням ухваленим 22.08.2018 Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в справі №471/283/17-ц.
Відсутність в найменуванні ухвалі суду зазначення «про забезпечення позову» не є підставою для її повернення, оскільки зміст ухвали суду та її резолютивна частина зазначає про підстави для задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на майно в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна. 
Щодо посилань скаржника про відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення рішення до виконання, то відповідно до ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Отже, за загальним правилом, виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Відсутність такого строку у виконавчому документі не має правового значення, оскільки цей строк встановлений імперативною нормою закону, якою керується державний виконавець під час прийняття виконавчого документу до виконання.
Посилання в скарзі на те, що ухвала суду від 11 січня 2018 року в справі №420/799/17 не є за своєю природою ухвалою про забезпечення позову та виконавчим документом, оскільки судом було розглянуто клопотання позивача про забезпечення позову в порушення вимог ст.153 ЦК України, який визначає окремий порядок розгляду заяви про забезпечення позову від іншої заяви з посиланням на п.2.15 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №173 від 17 грудня 2013 року (далі Наказ), за яким реєстрація та облік судових справ (матеріалів кримінального провадження ) у місцевому загальному суді здійснюється згідно індексами «2-аз» - заяви про забезпечення позову, не є слушними, оскільки це питання не є визначальним при вирішенні питання державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до положень ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про забезпечення позову розглянуто в порядку ст. 153 ЦПК України, в рамках відкритого провадження за правилами цивільного судочинства.
Аргументи апеляційної скарги про те, що розгляд справи був здійснений неповноважним складом суду першої інстанції, оскільки відповідно до підпункту 8 п. 21 цього ж Розділу передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу є необґрунтованими і не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту 8 пункту 21 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України), раніше визначеному в судовій справі головуючому суді (судді-доповідачу) передаються також судові справи, за якими надійшли заяви (клопотання) з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, передбачені статтями 368-373,378 ЦПК України (в редакції 2004 року) в чинній редакції ЦПК України передбачені розділом VI «Процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів».
ОСОБА_2 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області зі скаргою на дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. у виконавчому провадженні №55605698. Дані правовідносини регулюються розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових прав та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом фактичної реалізації у спосіб та у порядку, визначених Конституцією України та законами України.
Згідно із статтею 129 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які виходячи із суті такого рішення зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені зокрема Законом України «Про виконавче провадження» ініціювання відкриття виконавчого провадження.
Крім цього, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що розподіл даної категорії заяв здійснюється в загальному порядку, передбаченому розділом VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України), а тому ці доводи не є слушними, до того ж ухвала суду, як було зазначено вище, підлягає скасуванню з підстав порушення положень ч. 5 ст. 128 ЦПК України.
Щодо посилання скаржника на бездіяльність державного виконавця щодо не надіслання ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження, то в цій частині скарга є слушною і обґрунтованою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Як вбачається з матеріалів справи, виконання вимог зазначеної вище статті державним виконавцем не виконано.
Як зазначає у запереченні на позов старший державний виконавець Желєзняк Ю.В., державним виконавцем на підставі ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження простою кореспонденцією (а.с.72 т.1). що є порушенням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 та визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області) ОСОБА_3 щодо не надіслання ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Як вбачається з резолютивної частини скарги на дії державного виконавця, скаржник просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у зв`язку з не надісланням рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу.
Судова колегія вважає зазначення стягувача, а не боржника в резолютивної частини скарги, як помилкою, оскільки зі змісту самої скарги вбачається, що мова йде саме про боржника, якого не було повідомлено про відкриття даного виконавчого провадження та не надіслання саме боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження і саме з цих підстав боржник вважає бездіяльність державного виконавця неправомірною. 
Що стосується вимог про зобов`язання державного виконавця повернути виконавчий документ (ухвалу суду) стягувачу, то ці вимоги не є належним способом захисту права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по суті скарги.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 19 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області) ОСОБА_3 щодо не надіслання ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження.
В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.
Стягнути з Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області) на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 420, 40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Дата складення повного тексту постанови 04 червня 2020 року.

Судді Ю.В. Єрмаков

                                                                                                                    В.М. Луганська

М.В. Назарова