ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3642/20 Справа № 199/2378/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.
                за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “ОТП Банк”, ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою. В обґрунтування позову посилалась на те, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SМЕ302/263/2008, відповідно до якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 100 000 доларів США на строк до 18 липня 2023 року. В забезпечення виконання кредитного договору 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-SME302/263/2008. Останнє погашення кредиту відбулося 18.04.2014. Оскільки Банк у встановлений ч.4 ст.559 ЦК України не звернувся до неї, як поручителя, то вважає, що порука є припиненою. За таких обставин, просила суд поруку за договором поруки №SR-SME302/263/2008 від 18 липня 2008 року визнати припиненою (том 1 а.с.2-6).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою відмовлено (том 2 а.с.8-9).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (том 2 а.с.12-22). 

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SМЕ302/263/2008, відповідно до якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 100 000 доларів США на строк до 18 липня 2023 року (а.с.9-14).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №СМ-SМЕ302/263/2008 від 18 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», найменування якого змінено на АТ «ОТП Банк», 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-SME302/263/2008.
Відповідно до умов кредитного договору сторони погодили сплачувати обумовлені платежі за кредитним договором рівними частинами щомісяця згідно з графіком платежів.
Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником ОСОБА_2 окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Судом також встановлено, що 18.04.2014 ОСОБА_2 здійснено останній платіж на виконання умов кредитного договору. 04.07.2016 АТ «ОТП Банк» направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досудові вимоги про дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Крім того, у серпні 2016 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕ302/263/2008 від 18 липня 2008 року, розгляд яких наразі триває.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що згідно умов договору до кожного з платежів застосовується свій строк позовної давності, в тому числі і строк звернення до поручителя з такими вимогами, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, позивач посилався, що банком була направлена досудова вимога про сплату боргу в повному обсязі, чим було змінено строк виконання зобов`язання. Тому суд 1 інстанції дійшов висновку, що саме під час розгляду позовних вимог АТ «ОТП «Банк» про стягнення заборгованості суд має можливість встановити обставини за якими поруку може бути припинено в частині або повністю, оскільки з наявних матеріалів справи неможливо достоменно встановити припинена порука чи ні, а якщо припинено, то з якого часу та в якій частині.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та зроблені відповідно до норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно з вимогами ст.605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (в редакції яка діяла на час укладення договору поруки).
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SМЕ302/263/2008, відповідно до якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 100 000 доларів США на строк до 18 липня 2023 року (а.с.9-14).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №СМ-SМЕ302/263/2008 від 18 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», найменування якого змінено на АТ «ОТП Банк», 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-SME302/263/2008.
Відповідно до умов кредитного договору сторони погодили сплачувати обумовлені платежі за кредитним договором рівними частинами щомісяця згідно з графіком платежів.
Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником ОСОБА_2 окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
18.04.2014 ОСОБА_2 здійснено останній платіж на виконання умов кредитного договору. 
04.07.2016 АТ «ОТП Банк» направив ОСОБА_2 та 02.08.2016 ОСОБА_1 досудові вимоги про дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. 
Крім того, у серпні 2016 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕ302/263/2008 від 18 липня 2008 року, розгляд яких наразі триває.

Враховуючи зазначене, виходячи зі змісту договорів та заявлених позовних вимог щодо припинення поруки повністю, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги заявлено передчасно. Так, відповідно до ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, тобто вимоги до поручителя пов`язані з зобов`язаннями, які повинен виконати боржник. 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Сторони погодили повернення кредиту частинами тому, до кожного з платежів, які повинен здійснювати боржник, застосовується свій строк позовної давності, який може бути застосовано лише за відповідною заявою, і саме за зобов`язаннями, які повинен виконати боржник, відповідає поручитель, але з урахуванням вимог, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України. 
Отже, саме під час розгляду позовних вимог АТ «ОТП «Банк» про стягнення заборгованості суд має можливість встановити обставини за якими поруку може бути припинено в частині або повністю.
Саме таких висновків дійшов суд 1 інстанції, які є обґрунтованими і відповідають нормам матеріального права й зроблені з дотриманням норм процесуального права. 

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу не зупинення судом першої інстанції розгляду вказаної цивільної справи до розгляду цивільної справи № 199/6158/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ-SМЕ302/263/2008 від 18 липня 2008 року, колегія зазначає, що визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Оскільки, неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення цивільної справи № 199/6158/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не встановлена, а також те, що в ній вирішуються питання, які стосуються підстав, заявлених у справі, вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, а тому посилання в апеляційній скарзі на порушення процесуального закону а саме п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України є безпідставними. 

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: