Постанова
Іменем України
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 501/1443/17
 
провадження № 61-14630 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року у складі судді                             Максимович Г. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та                ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 661/Ф03.9/062, за яким банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 34 500 дол. США, зі сплатою 12,7 % річних із кінцевим терміном повернення заборгованості до 06 червня 2026 року на умовах, визначених договором кредиту.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти.
Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 12 червня 2017 року виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 41 236,38 дол. США, з яких: 24 309,36 дол. США - заборгованість за кредитом, 16 927,02 дол. США - заборгованість за відсотками. 
 
Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з                   ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у розмірі                                  41 236,38 дол. США, а також понесені судові витрати. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня                         2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 41 236,38 дол. США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 41 236,38 дол. США, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростовано. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки за умовами кредитного договору сторони погодили, що цей договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих не себе зобов`язань, суд дійшов висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня                         2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та вказав про те, що сторони домовились, що позичальник здійснює погашення заборгованості з липня 2006 року по травень 2026 року щомісячно рівними частками по 144 дол. США, кінцевий термін погашення заборгованості - 06 червня 2026 року (пункт 1.1.2. договору), а пунктом 7.3. визначено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням пункту 7.5 договору. З вимогою про дострокове повернення грошових коштів банк звернувся 27 червня 2017 року. Тому звернувшись до суду з позовом у липні 2017 року, позивач не пропустив строк позовної давності. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                                  від 17 вересня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 501/1443/17 із Іллічівського міського суду Одеської області. 
 
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги факт здійснення ним останнього платежу за кредитом                          31 травня 2012 року, що підтверджується наданим банком розрахунком, у  зв`язку з чим банк мав право вимагати дострокового повернення коштів через 60 календарних днів. З позовом банк звернувся до суду 19 липня                  2017 року, тобто після спливу позовної давності. Суди не дослідили заяву про застосування строків позовної давності та помилково дійшли висновку про задоволення позовних вимог.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 07 червня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 661/Ф03.9/062, за умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 34 500 дол. США зі сплатою 12,7 % річних та встановленим порядком погашення заборгованості: з липня 2006 року по травень 2026 року щомісячно рівними частками по 144 дол. США (пункт 1.1.1. договору), в червні 2026 року - 84 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06 червня 2026 року, на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1.2. договору) (а. с. 4-6).
 
Відповідно до пункту 2.4. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та наступних неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.
 
Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з пунктом 2.4. цього договору у попередній робочій день (пункт 2.4.1. договору). 
 
Відповідно до пунктів 3.3.7., 3.3.8. та 3.3.9. договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту, в порядку, визначеному пунктами 2.4., 2.5. цього договору, своєчасно та у повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному пунктом 1.1. договору та достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених відповідними пунктами договору.
 
За приписами пункту 4.5. вказаного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
 
У разі настання обставин, визначених пунктами 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції                (пункт 7.4. договору кредиту).
 
У разі, якщо позичальник до настання терміну погашення першого платежу за кредитом згідно з пунктом 1.1.1. цього договору не звернеться до кредитора за одержанням кредиту в порядку, передбаченому пунктом 2.1. цього договору, зобов`язання кредитора щодо надання кредиту, а також дія цього договору припиняється (пункт 7.5. договору).
 
Згідно з пунктом 7.3. кредитного договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, з урахуванням пункт 7.5. цього договору.
 
Боржник не сплачував кредит та відсотки за користування ним. 
 
27 червня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з досудовою вимогою про погашення заборгованості за договором кредиту до позичальника ОСОБА_1 (а. с. 10).
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж у рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснено 19 листопада 2013 року.
 
Відповідач заявив про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.
 
2.              Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають. 
 
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
 
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
 
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, тобто невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
 
Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.
 
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
 
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 07 червня 2006 року між        АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 661/Ф03.9/062, за умовами якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 34 500 дол. США зі сплатою 12,7 % річних та встановленим порядком погашення заборгованості: з липня 2006 року по травень 2026 року щомісячно рівними частками по 144 дол. США (пункт 1.1.1. договору), в червні 2026 року - 84 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06 червня 2026 року, на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1.2. договору).
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 41 236,38 дол. США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Оскільки умовами договору передбачено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, з вимогою про дострокове повернення грошових коштів банк звернувся до позичальника 27 червня 2017 року, то подавши до суду позов про стягнення заборгованості у липні 2017 року, позивач не пропустив строк позовної давності. 
 
З таким висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується.
 
Так, відповідно до пункту 4.5. вказаного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
 
Зазначеними пунктами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 припинив сплачувати чергові платежі за кредитом з 19 листопада 2013 року.  
 
Зазначене свідчить про неналежне виконання позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 договору кредиту, а тому відповідно до пункту 4.5 цього ж договору строк користування кредитом вважається таким, що настав через 60 днів, тобто 19 січня 2014 року, що і є початком перебігу визначеного статтею 257 ЦК України строку позовної давності, у зв`язку із спливом якого кредитор втрачає право вимоги за укладеним із відповідачем кредитними договорами.
 
Таким чином оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено, то через 60 днів після сплати боржником останнього платежу у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав у строк до 19 січня 2017 року. Звернувшись до суду із даними вимогами лише 19 липня 2017 року, позивач пропустив визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності, що відповідно до частини четвертої                  статті 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову за вимогою про стягнення заборгованості за договором кредиту.
 
Заява про застосування наслідків спливу позовної давності подана відповідачем до суду першої інстанції 27 березня 2018 року відповідно до вимог процесуального законодавства (а. с. 80-81).
 
Отже судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку із спливом на момент звернення до суду позовної давності, строк якої визначений статтею 257 ЦК України.
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
Щодо судових витрат
 
Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
У задоволенні позову відмовлено, а тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 13 200 грн (а. с. 116) та за подання касаційної скарги у розмірі 16 000 грн, що підтверджується доданим до касаційної скарги платіжним дорученням, а всього у розмірі                    29 200 грн, підлягає стягненню із позивача.
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року скасувати.
 
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Стягнути із публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 29 200 грн (двадцять дев`ять тисяч двісті) грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович