ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11678/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 (головуючий суддя Озерянська С.І., повний текст складено 24.01.2020)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу недоїмки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-3667-53/64У.
Позов обґрунтовано тим, що 07.10.2016 року він    був призваний на військову службу за контрактам строком на три роки до лав Національної гвардії України та звільнений з військової служби 06.10.2019 року.    Вимога відповідача № Ф-3667-53/64У від 05.02.2019 року сформована на підставі облікових даних інформаційної    системи ГУ ДФС у  Дніпропетровській області за періоди 2017 - 2018,    2019 років,    тобто за період коли позивач перебував на службі в лавах Національної гвардії України, при цьому  відповідачем  порушено строк обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску та у зв`язку з формуванням оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) поза межами законодавчо    встановлених строків.     Відповідачем відповідна перевірка не проводилась, звіти про нарахування єдиного внеску позивачем до контролюючого органу не подавались, нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску здійснювалось в автоматичному режимі, тобто з порушенням порядку. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 в задоволенні позову відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що від обов`язку по сплаті єдиного внеску звільняються особи, зокрема, призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період, з першого календарного дня служби, при цьому, ні приписи  Закону №2464, ні норми  Інструкції  не містять умові звільнення від обов`язку сплачувати єдиний внесок фізичними особами-підприємцями, які проходять військову службу за контрактом. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що 07.10.2016 року він    був призваний на військову службу за контрактам строком на три роки до лав Національної гвардії України та звільнений з військової служби 06.10.2019 року. Зазначає, що у період з 07.10.2016 по 06.10.2019 позивач проходив військову службу за контрактом. У цей період отримував відповідне грошове забезпечення, та за нього був сплачений, як за застраховану особу, єдиний внесок в розмірі не меншому мінімального страхового внеску.
Відповідачем до апеляційного суду відзив не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26.07.2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  внесено запис № 22240000000000495.
Після державної реєстрації позивач перебував на податковому обліку у Лівобережній МДПІ м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а після її ліквідації у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області.
22.10.2019 року підприємницьку діяльність позивача було припинено.
Відповідно інтегрованої картки платника податків, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 18 276,72 грн.
05.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-3667-53/64У, якою позивачу визначено до сплати недоїмку по єдиному соціальному внеску у сумі 18 276,72 грн. на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України від “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” 08.07.2010 № 2464-VI, норми Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства  фінансів України 20.04.2015 року № 449  (далі - Інструкція), Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність вимоги податкового органу від 05.02.2019 року № Ф-3667-53/64У щодо сплати позивачем єдиного внеску в розмірі 18 276,72 грн. 
Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується  для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, фізичні особи-підприємці мають обов`язок сплачувати єдиний  внесок у розмірі, який встановлено законом, незалежно від отримання доходу (прибутку) та  сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Водночас, частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
За змістом частини 4 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
При цьому, в частині 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зазначено, що  єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування")  
Вказана вище норма кореспондується з пунктом 10 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства  фінансів України 20.04.2015 року № 449  (Інструкція №449) передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.
Положеннями статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Водночас, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно даних інформаційної системи фіскального органу платника  по єдиному внеску ОСОБА_1 має заборгованість  по сплаті єдиного внеску  станом на 31.01.2019 року у розмірі 18 276,72 грн.
При цьому, недоїмка у позивача виникла у зв`язку з нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за 2017 та 2018 роки.
Так, позивачу дійсно нарахований єдиний внесок:
- за 2017 рік у сумі 8448 грн. (704 грн. х 12 місяців = 8 448 грн.),
- за 2018 рік у сумі  9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців = 9 828,72 грн.).
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано збільшив в інтегрованій картці позивача недоїмку з єдиного внеску  за 2017 та 2018 роки  на суму 18 249,72 грн., оскільки у разі перебування фізичної особи-підприємця, в тому числі тією, яка обрала спрощену систему оподаткування, якою не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску; при цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Також, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на те, що у період з 07.10.2016 року по 06.10.2019 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у лавах Національної гвардії України не дають підстави для звільнення від сплати єдиного внеску з огляду на те, що від обов`язку по сплаті єдиного внеску звільняються особи, зокрема, призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період, з першого календарного дня служби, при цьому, ні приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", ні норми Інструкції №449  не містять умові звільнення від обов`язку сплачувати єдиний внесок фізичними особами-підприємцями, які проходять військову службу за контрактом.
Однак з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" надано визначення поняттям:
- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
- страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Так, пунктом 1 частини 1 статті 4, абзацом 7 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці:
- підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
- підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:
- військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".
Отже, платниками єдиного внеску є роботодавці військовослужбовців, зокрема, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби). 
Матеріалами справи підтверджується, позивач ОСОБА_1 у період з 07.10.2016 по 06.10.2019 був призваний на військову службу за контрактом до лав Національної гвардії України, а отже був військовослужбовцем за контрактом, та одержував від військової частини грошове забезпечення (а.с. 16).
В силу того, що платниками єдиного внеску є роботодавці, то даному випадку відповідна військова частина (як роботодавець) виконувала обов`язок по сплаті єдиного внеску при виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям.
Так, згідно довідки, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 17.02.2020 № 16, щодо нарахованого грошового забезпечення та нарахованого єдиного внеску військовослужбовцю стрільцю радіотелефоністу 2 відділення 2 взводу 1 роти з 01.01.2017 по 30.09.2019 року ОСОБА_1 ,  нараховано (а.с. 50): 
- за 2017 рік – 23  294,25 грн., 
- за 2018 рік – 27  034,88 грн., 
- за 2019 рік – 24  769,51 грн. 
Таким чином, у період проходження військової служби військова частина сплачувала за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством.
Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності матеріали справи не містять.
При цьому, акт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач у спірний період був застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена вимога (2017 рік, 2018 рік, 2019 року), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, що призвело до помилкових висновків при ухваленні рішення.
Статтею 9 КАС України передбачений принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. 
В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. 
Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Оскільки в суді апеляційної інстанції офіційно з`ясовано, що позивач в період з 01.01.2017 по 30.09.2019 одержував грошове забезпечення як військовослужбовець за контрактом, то відповідна військова частина (як роботодавець) була платником єдиного внеску (а.с 50).
Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-3667-53/64У щодо єдиного внеску в період 2017, 2018 року є безпідставною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 620/2449/19.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись ст.    241-245,  250,  315,  317,  321,  322  КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 – скасувати та прийняти нову постанову. Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-3667-53/64У.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
В повному обсязі постанова виготовлена 14.05.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова