Справа № 431/7417/19 
Провадження № 22-ц/810/131/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року                                                 м.Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Єрмакова Ю.В., 
суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача - ОСОБА_2 
відповідач – Старобільске об`єднане Управління пенсійного фонду України в Луганській області,
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року постановлену суддею Колядовим В.Ю. в м. Старобільськ Луганської області
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області про стягнення коштів у вигляді недоотриманих пенсійних виплат,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст скарги
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Старобільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області про стягнення коштів у вигляді недоотриманих пенсійних виплат.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 вважано неподаною і повернуто представнику позивача.
Повертаючи  позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позовну заяву було подано представником позивача ОСОБА_2  на підставі доручення, яке видано нотаріусом Донецького нотаріального округу Ростовської області.До матеріалів справи не було додано доказів того, що доручення надане представником позивача легалізовано в установленому законом порядку. Ухвалою судді Старобільського районного суду від 26 грудня 2019 року зазначену позовну заяву залишено без руху, в якій представнику позивача надано строк тривалістю десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків вказаних в ухвалі. ОСОБА_2 дану ухвалу було отримано 09 січня 2020 року, але незважаючи на викладене, представником позивача не були виконані недоліки, вказані в ухвалі ухвали.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_1  в інтересах якого діє  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року скасувати та справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення позовної заяви, оскільки підставою для представництва інтересів позивача ОСОБА_1 адвокатом Кузьміним Євгеном Валерійовичем є ордер, оригінал якого було додано до позову та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. Щодо довіреності, про яку зазначено в ухвалі суду, то вона є лише доказом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача ОСОБА_1 його представником – ОСОБА_2 .
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 березня 2020 року справу було призначено до апеляційного розгляду відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 частини першої статті 353 ЦПК України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права, а також не враховують закріплених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прав, зокрема, щодо права заявника на справедливий суд.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 2 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
За умовами частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ст.177 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Пунктом 4 Положення про ордер встановлено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Судом встановлено, що на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_3 Валерійовича на представництво інтересів ОСОБА_1 в суд першої інстанції до позовної заяви додано оригінал ордеру від 03 травня 2019 року серії ВВ № 1002287, виданого адвокатом Кузьміним Євгеном Валерійовичем, який містить всі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням про ордер.
Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позовну заяву було подано представником позивача ОСОБА_2 на підставі доручення, яке видано нотаріусом Донецького нотаріального округу Ростовської області та до матеріалів справи не було додано доказів того, що доручення надане представником позивача легалізована в установленому законом порядку, оскільки в самій позовній заяві представник зазначає, що 03 травня 2019 року між адвокатом Кузьміним Є.В., з одного боку та ОСОБА_1 , з іншого, укладено угоду про надання правової допомоги, на підставі угоди було виписано ордер на представництво інтересів позивача у суді, оригінал якого долучено до позову.
Вказаний висновок суду не узгоджується з нормами цивільно-процесуального кодексу щодо посвідчення повноваження адвоката як представника відповідно до ч.4 ст. 62 ЦПК України.
Слід також зазначити, що на виконання ухвали суду від 26 грудня 2019 року про залишення позову без руху, представником позивача 10 січня 2020 року на адресу суду надіслана заява (отримана судом 13 січня 2020 року), в якій зазначено, що повноваження представника підтверджені оригіналом ордеру на надання правничої (правової) допомоги, проте суд в ухвалі від 27 січня 2020 року про повернення позовної заяви жодних висновків щодо цієї заяви не зробив, передчасно вказавши, що представником позивача не були виконані недоліки, вказані в ухвалі суду.
Наведене є визначальним для висновку колегії суддів про допущені судом порушення процесуального закону, що потягло за собою ухвалення помилкового судового рішення.
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 27 січня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений – 12 березня 2019 року.

Судді Ю.В. Єрмаков

Н.М. Авалян

В.М. Луганська