Ухвала
Іменем України 
7 травня 2020 року
м. Київ
справа № 750/3717/19
провадження № 51-2204 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 ,   
в с т а н о в и в:
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада         2019 року
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого
засуджено за ч. 2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. 
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 572 грн витрат на залучення експертів. 
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 11 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінив виключив з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 – вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, в решті вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він                                   22 жовтня 2018 року, в період часу з 18:30 по 20:20, за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , умисно, повторно, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_6 та відкрито заволодів ланцюжком із золота 585 проби, вагою 10,05 г, на якому знаходився хрестик із золота 585 проби, вагою 2,05 г, чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 9 214,65 грн.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не оспорює факту вчинення ОСОБА_4 злочину, але оспорює та заперечує кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК, вважає, що в діях останнього є склад злочину, передбачений                         ст. 185 КК, вказує на неповноту судового розгляду та неправильну правову оцінку обставин по справі. Просить скасувати вирок Деснянського районного суду                м. Чернігова від 18 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину                              за обставин, наведених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, і є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій ч. 2 ст. 186 КК при кваліфікації дій засудженого є неспроможними.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої                       та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати  та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірку                  в силу  ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.  
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4                    у скоєнні відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно зроблено  з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. 
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_6 , який показав, що 22 жовтня 2018 року під час спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_4 зірвав золотий ланцюжок, що був у нього на шиї; свідка ОСОБА_7 , яка показала, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_6 прийшов до її квартири та повідомив, що ОСОБА_4 зірвав у нього з шиї золотий ланцюжок, а на шиї потерпілого свідок помітила почервоніння; свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що 22 жовтня 2018 року надійшов виклик до поліції від потерпілого ОСОБА_6 про відкрите викрадення майна, по приїзду на місце події свідки також помітили наявність слідів на шиї потерпілого; листа генерального директора «Ломбард «Свіжа копійка»№ 163/12 від 18 грудня 2018 року, згідно якого 22 жовтня 2018 року о 20:20 ОСОБА_4 заклав ланцюг деформований 585 проби золота; протоколом огляду речей від 13 листопада            2018 року, в якому зафіксовано наявність деформації защібки на золотому ланцюжку потерпілого. 
Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою,                       а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Дослідивши вказані докази, суд визнав їх достатніми для доведення                      винуватості ОСОБА_4 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно. 
Колегія суддів не вбачає порушення закону у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги версію засудженого, вважаючи її спростованою доказами, наданими стороною обвинувачення.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані правильно.
Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника у частині доведеності винуватості засудженого. у вчиненні інкримінованого йому злочину, переглядалися в апеляційному порядку.  Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що дії            ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні вищезазначеного злочину відповідають фактичними обставинами справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.
Апеляційний суд, перевіривши вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим не має.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                      ОСОБА_3