ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 р.	Справа № 520/9858/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,
представників сторін : позивача - Біленького Д.В., відповідача - Шеліпової Ю.А.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., м. Харків, повний текст складено 26.12.19 року по справі № 520/9858/18
          за позовом      Головного управління ДПС у Харківській області  
          до      Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1              
          про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,
ВСТАНОВИВ
Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , відповідач), у якому просить суд: 
- підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 ;
- зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу - підприємця ОСОБА_1
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач незаконно відмовив у допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки, отже, наявні підстави для арешту майна відповідачки та зупинення видаткових операцій на її рахунках у банківських установах, передбачені  п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 по справі № 520/9858/18 адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - залишено без задоволення. 
Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. (дванадцять тисяч гривень 00 копійок).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 по справі №520/9858/18 апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 по справі № 520/9858/18 залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 27.08.2019 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 по справі № 520/9858/18 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 по справі № 520/9858/18 залишено без змін. 
У даній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що адміністративний арешт коштів платника податків не є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і не може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків. Констатовано, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано висновок Верховного Суду щодо застосування норм п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), викладений в постанові від 27.11.2018 по справі № 820/1929/17.
Вказано, що відсутність підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених ПК України.
Зазначено, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено обставин, на які посилається ГУ ДФС як на підставу позову (недопущення відповідачкою посадових осіб позивача до проведення фактичної перевірки при наявності законних підстав для  проведення перевірки), тоді як ці обставини відповідно до ч.2 ст.73 КАС України є предметом доказування. Зазначено, що зупинення видаткових операцій на банківських рахунках платника податків як захід примусу можливе у разі, коли відмова платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки не була обумовлена відсутністю законних підстав для проведення перевірки та/або обставинами, передбаченими абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК.
Вказано, що з метою правильного вирішення спору необхідно встановити обставини щодо наявності або відсутності підстав для зупинення видаткових операцій на банківських рахунках відповідача. 
Відповідно до ч.5  ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 по справі № 520/9858/18 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Харківській області  до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - відмовлено. 
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 по справі № 520/9858/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування висновків Верховного Суду від 27.08.2019 по даній справі, який визначив конкретне коло обставин, що підлягають з`ясуванню по даній справі - наявність або відсутність підстав для зупинення видаткових операцій на банківських рахунках відповідача, наявність чи відсутність підстав для відмови в допуску до перевірки відповідно до абз. 5 п.81.1 ст.81 ПК України. Крім того, стверджує, що рішення суду першої інстанції не містить жодного законодавчого обґрунтування стосовно предмету доказування та розгляду справи № 520/9858/18. 
Пояснив, що оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність, вона не підпадає під критерії платників, які можуть бути зняті з обліку платників єдиного внеску без проведення перевірки. Отже, враховуючи подачу відповідачем заяви про припинення підприємницької діяльності, вважає, що у спірних відносинах наявні підстави для проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 , передбачені пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, що, на думку представника позивача, буде належним виконанням обов`язків платником податків та реалізацією свого законного права з боку ГУ ДФС у Харківській області. При цьому, враховуючи, що у розумінні пп. 94.19.3 п.94.19 ст.94 ПК України підставою для зняття заходу податкового примусу може бути лише проведення перевірки відповідача, вказує, що наразі зберігається мета застосування зупинення видаткових операцій на рахунках ФОП ОСОБА_1 як заходу податкового примусу, а тому у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні позову. 
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 по справі № 520/9858/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.  
Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві та у судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що у спірних відносинах такий захід, як зупинення видаткових операцій платника податків на його рахунках у банках, мав на меті забезпечення проведення саме фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області № 6084 від 17.08.2018, а не документальної позапланової перевірки відповідача у зв`язку з процедурою припинення підприємницької діяльності. Правовідносини щодо припинення підприємницької діяльності відповідача виникли вже після звернення ГУ ДФС у Харківській області з даним позовом до суду. На даний час документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 не призначалась та не проводилась, у зв`язку з чим відповідач не міг відмовити у допуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення. З огляду на викладене, припинення підприємницької діяльності та необхідність проведення у зв`язку з цим документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 не є та не може бути підставою для зупинення видаткових операцій на рахунках відповідачки. 
Вказує, що у розумінні пп. 20.1.31. п. 20.1. ст. 20 ПК України, яким позивачем було обґрунтовано вимогу про зупинення видаткових операцій платника податків, вказаний захід може бути застосований виключно з метою забезпечення проведення фактичної, а не документальної перевірки, оскільки недопущення посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень може мати місце виключно під час проведення фактичної перевірки. Крім того, оскільки підставою для застосування зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача позивачем було визначено саме відмову у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області до проведення фактичної перевірки, то підставою для скасування такого заходу, у випадку його застосування судом, має стати допуск відповідачем представників ГУ ДПС у Харківській області до проведення саме фактичної перевірки, призначеної на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області № 6084 від 17.08.2018. Однак, з моменту набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 по справі № 2040/8253/18 про відмову у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу № 6084 від 17.08.2018, а саме з 21.01.2019, позивачем не вживалося жодних дій щодо проведення фактичної перевірки відповідача на підставі вищевказаного наказу. 
Вказує, що оскільки ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність та не є фізичною особою-підприємцем, у ГУ ДПС у Харківській області, на даний час відсутні умови відповідно до 80.2 ст.80 ПК України для проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 Крім того, строк дії наказу № 6084 від 17.08.2019, в рамках якого можливо було провести фактичну перевірку,  не було зупинено, і наразі цей строк вичерпано. Отже, проведення фактичної перевірки стосовно ОСОБА_1 на підставі наказу № 6084 від 17.08.2018 є неможливим, у зв`язку з чим є неспроможним і досягнення мети застосування такого заходу, як зупинення видаткових операцій на рахунках платника. Враховуючи викладене, наразі відсутня мета застосування такого заходу податкового примусу, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,  перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі  пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, пп. 80.2.5, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, направлень на проведення перевірки від 20.08.2018 №2143, 2147, 2145, 2142, 2144, 2146, наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.08.2018 № 6084, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі виробництва та обігу підакцизних товарів, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), фахівцями ГУ ДФС у Харківській області  20.08.2018 було здійснено вихід за адресою провадження господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : АДРЕСА_2  для проведення фактичної перевірки.          
Однак, представником ФОП ОСОБА_1 було відмовлено в допуску до перевірки та надано письмове пояснення щодо причин недопуску до фактичної перевірки.
27.09.2018 начальником ГУ ДФС у Харківській області було прийнято рішення №9665/ФОП/20-40-13-14 від 27.09.2018, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1 та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують фізичну особу - підприємця ОСОБА_1
Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулось до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, накладеного на підставі вказаного рішення. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 закрито провадження в адміністративній справі № 2040/8180/18 за заявою Головного управління ДФС у Харківській області до ФОП ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій, на підставі наявності між сторонами спору про право.
01.10.2018 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовними вимогами щодо визнання незаконним та скасування наказу ГУ ДФС у Харківській області № 6084 від 17.08.2018 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ". 
За наслідками розгляду справи рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 по справі № 2040/8253/18, у задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу - відмовлено. 
Рішення набрало законної сили 21.01.2019. 
08.11.2018 ГУ ДФС у Харківській області звернулось до суду з даним позовом про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, зупинення видаткових операцій на рахунках ФОП ОСОБА_1
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що такий захід мав на меті забезпечення проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1. Однак, наразі фактичну перевірку відповідача згідно наказу №6084 від 17.08.2018 провести неможливо, оскільки остання припинила підприємницьку діяльність, а проведення документальної перевірки за наслідками державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача не є предметом розгляду даної справи та потребує видання нового наказу про призначення перевірки, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За визначенням п. 94.1. ст. 94 Податкового кодексу України (ПК України) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Згідно з п. 94.2 ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: 
94.2.1. платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;
94.2.2. фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;
94.2.3. платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;
94.2.4. відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;
94.2.5. відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;
94.2.6. платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;
94.2.7. платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.
94.2.8. платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України  не вбачається, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.
Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.
Натомість приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.
З аналізу наведених норм випливає, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків. 
Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 820/1929/17.
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.08.2019 по даній справі № 520/9858/19, зупинення видаткових операцій на банківських рахунках платника податків як захід примусу можливе у разі, коли відмова платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки не була обумовлена відсутністю законних підстав для проведення перевірки та/або обставинами, передбаченими абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що фактичною підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало недопущення посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а правовою підставою - пп.20.1.31 п.20.1 ст.20 ПК України. 
Відповідно п.75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з положеннями ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України). 
У свою чергу, відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, такого документу, зокрема, як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Верховним Судом в постанові від 27.08.2019 зазначено про необхідність встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для зупинення видаткових операцій на банківських рахунках відповідача; обставин, на які посилається ГУ ДФС як на підставу позову відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України; наявності чи відсутності законних підстав для проведення перевірки та/або обставинами, передбаченими абзацом п`ятим пункту 81.1  статті 81 ПК.
Відповідно до підпункту 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.
Отже, зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є заходом забезпечення виконання платником податків своїх податкових обов`язків та застосовується в разі недопущення посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень.
Виходячи зі змісту постанови Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 по справі № 2040/8253/18 та ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019, які набрали законної сили 21.01.2019, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що наказ від 17.08.2018 №6084 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " відповідає вимогам Податкового Кодексу України, а тому, у контролюючого органу на час винесення наказу були наявні підстави для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 
Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.
Однак, під час нового розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачем по справі не було вжито жодних заходів щодо проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу від 17.08.2018 № 6084.
Матеріалами справи підтверджено, що представником відповідача 11.10.2019 та 17.10.2019 було направлено адвокатські запити до ГУ ДФС му Харківській області щодо надання відомостей про наміри проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу від 17.08.2018 № 6084. 
За результатами розгляду зазначених вище адвокатських запитів контролюючим органом листом від 18.10.2019 повідомлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 у справі №2040/8253/18 підтверджено наявність законних підстав для призначення та проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 При цьому податковий орган посилався на п.80.1 ст.80 ПК України, а саме: фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
У зв`язку з непроведенням фактичної перевірки станом на 05.11.2019, адвокатом відповідача повторно направлено адвокатський запит 05.11.2019 щодо намірів податкового органу провести фактичну перевірку відповідно наказу від 17.08.2018 №6084. Також зазначено, що станом на 05.11.2019 відсутні та будуть відсутні в подальшому будь-які залежні від ФОП ОСОБА_1 причини, з яких своєчасно не було розпочато фактичну перевірку на підставі наказу № 6084 від 17.08.2018. Повідомлено, що у ФОП ОСОБА_1 відсутні фінансові та матеріальні можливості для подальшого провадження господарської діяльності, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 має намір розпочати припинення підприємницької діяльності. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ФОП ОСОБА_1 (прізвище ОСОБА_1 змінено на прізвище ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про шлюб від 20.09.2018) звернулась із запитом до ГУ ДПС у Харківській області, в якому зазначила, що станом на 11.11.2019 контролюючим органом не вживалось жодних дій щодо проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на підставі наказу № 6084 від 17.08.2018. Повідомила, що у зв`язку з відсутністю фінансових та матеріальних можливостей для подальшого провадження господарської діяльності 07.11.2019 ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було подано до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП. 
З аналогічним запитом до ГУ ДПС у Харківській області звертався адвокат відповідача 18.11.2019 та особисто відповідач.
Листом ГУ ДПС у Харківській області від 22.11.2019 повідомлено адвоката відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на теперішній час на обліку, але не знята з обліку, як фізична особа, що отримувала доходи від підприємницької діяльності, має незакриті розрахункові рахунки та діючі інтегровані картки. Зазначено, що фізична особа ОСОБА_1 (раніше - ОСОБА_1) здійснювала підприємницьку діяльність, а тому не підпадає під критерії платників, які можуть бути зняті з обліку як платники єдиного внеску без проведення перевірки. 
Згідно з наявною в матеріалах справи копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), вбачається, що з 07.11.2019 зазначену особу знято з обліку та припинено підприємницьку діяльність ФОП (т.2, а.с.39). 
Крім того, колегія суддів відмічає, що наказ "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " № 6084 від 17.08.2018 має чітко визначений строк дії - з 20 серпня 2018 року тривалістю у відповідності до вимог п.82.3 ст.82 ПК України.
У свою чергу, пунктом 82.3 ст.82 ПК України передбачено, що тривалість перевірок, визначених  статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.
Таким чином, враховуючи дату початку перевірки - 20.08.2018, а також 10-денний строк для проведення перевірки, встановлений п.82.3 ст.82 ПК України, слід дійти висновку, що станом на час нового розгляду справи судом першої інстанції та подачі апеляційної скарги сплив строк для проведення фактичної перевірки згідно з наказом від 17.08.2018 № 6084. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, наказу про продовження перевірки, призначеної згідно з наказом від 17.08.2018 № 6084, або нового наказу про проведення фактичної (як і документальної) перевірки ФОП ОСОБА_1 ) контролюючим органом не приймалось. 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) припинила свою підприємницьку діяльність, а наказ про проведення фактичної перевірки щодо неї № 6084 від 17.08.2018 вичерпав свою дію, проведення такої перевірки на підставі вказаного наказу є юридично неспроможним. 
Разом з тим, позивач наполягає на наявності підстав для зупинення видаткових операцій на банківських рахунках ФОП ОСОБА_1 , з посиланням на необхідність проведення перевірки відповідача у зв`язку з припиненням нею підприємницької діяльності відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.7 ПК України, 
Посилання позивача на необхідність проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 як на підставу для застосування до відповідачки заходу податкового примусу, колегія суддів відхиляє, оскільки, виходячи зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, фактичною підставою для  звернення до суду з цим позовом слугував недопуск саме до фактичної перевірки (ст.80 ПК України), призначеної згідно з конкретним наказом - від 17.08.2018 № 6084, а не документальної позапланової перевірки (пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України).
При цьому, правовідносини з приводу припинення ФОП ОСОБА_1 виникли вже після звернення ГУ ДФС у Харківській області до суду з даним позовом, а тому не були і не могли бути підставою для позову про зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача. 
Враховуючи викладене, як вірно зазначено судом першої інстанції, підстави та процедура проведення документальної позапланової перевірки не є предметом розгляду в межах даної справи.  
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідачка та її представник попередньо повідомляли позивача про намір ФОП ОСОБА_1 припинити підприємницьку діяльність, що виключає недобросовісні дії платника податків та недопуск позивача до документальної перевірки як передумови для застосування зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такий захід, як зупинення видаткових операцій у даній справі мав на меті забезпечення проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а завданням суду є захист публічного інтересу держави в сфері оподаткування. 
Послідовний аналіз переліку підстав для звернення суб`єкта владних повноважень до суду дає можливість дійти висновку, що цей суб`єкт повинен мати достатні адміністративні можливості для здійснення визначених йому законом завдань та функцій, і лише у випадках, коли Конституцією чи законами України встановлені судові обмеження його діяльності, він звертається до суду з позовом для отримання судового  дозволу. Такі звернення мають бути обумовлені необхідністю виконання покладених на них завдань та функцій, а використовувати свої повноваження вони можуть лише з метою, з якою це повноваження надане.
Спільною ознакою вимог, які можуть бути предметом позову суб`єкта владних повноважень, є правообмежувальний характер. Завдання адміністративного судочинства у таких справах досягається шляхом усунення загрози необґрунтованого втручання та порушення прав з боку суб`єкта владних повноважень.
Для цього виду звернень характерним є встановлення законом чітких умов та підстав, коли повноваження відповідного суб`єкта владних повноважень можуть бути реалізовані шляхом звернення до суду.
Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження.
В силу ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів державної влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав, свобод та інтересів фізичних осіб і прав та інтересів юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами державної влади чи місцевого самоврядування. 
Звернення до суду є способом здійснення повноважень відповідного суб`єкта владних повноважень, під час якого суд здійснює попередній судовий контроль, перевіряючи наявність законних підстав для втручання суб`єкта владних повноважень (позивача), а отже запобігаючи можливим порушенням прав, свобод та інтересів фізичних або прав та інтересів юридичних осіб. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень, звертаючись до суду з позовом до фізичної особи-підприємця, повинен чітко і беззаперечно довести суду наявність підстав, установлених законом, для вжиття правообмежувальних заходів, які є предметом позову.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична  або  юридична  особа  має право мирно володіти своїм майном.  Ніхто не  може  бути  позбавлений  своєї  власності інакше  як  в  інтересах  суспільства  і  на умовах,  передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
Стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106). 
Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі "Беєлер проти Італії", п.107).
У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69). 102. Щоб оцінити поведінку держави щодо дотримання статті 1 Протоколу N 1, Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що ціль Конвенції полягає в захисті прав, які є "очевидними та вагомими". Суд повинен встановити наявність спірної ситуації. Дійсно, коли питання суспільної користі виникає у справі, державні органи влади повинні реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю (див. рішення "Васілеску проти Румунії", "Бейлер проти Іспанії").
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу    належного урядування. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи    покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що зупинення видаткових операцій - це примусовий захід, який застосовується для забезпечення реалізації функцій, які покладені на контролюючі органи, в тому числі для забезпечення допуску платником податків фахівців контролюючого органу до перевірки.
Однак, наразі строк дії наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.08.2018 № 6084 закінчився, і проведення перевірки на підставі цього наказу є порушенням вимог Податкового кодексу України, а проведення перевірки за наслідками державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не є предметом розгляду даної адміністративної справи та потребує видання нового наказу про призначення перевірки,
Отже, з урахуванням необхідності дотримання принципу належного урядування, колегія суддів вважає, що вжиття такого заходу, як зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, фактично не призведе до відновлення тих правовідносин, які закінчилися і не можуть бути відновлені, а отже, буде непропорційним встановленій законом меті його застосування та не є необхідним у демократичному суспільстві.
При цьому, враховуючи позицію відповідача, який вважає, що захід податкового примусу може бути знято виключно з підстав, передбачених пп.94.19.3 п.94.19 ст.94 ПК України - усунення платником податків причин застосування адміністративного арешту, у спірних відносинах - це проведення фактичної перевірки, яку наразі провести неможливо, колегія суддів вважає, що вжиття такого заходу податкового примусу призведе до заблокування рахунків позивачки на невизначений термін, що є неприпустимим з огляду на необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами податкового органу та майновими права громадянина.
Враховуючи встановлені судами вищевикладені обставини у даній справі, слід дійти висновку про відсутність підстав для вжиття такого заходу, як зупинення видаткових операцій на рахунках відповідачки, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/9858/18  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Роз`яснити, що відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок на оскарження постанови продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  05.06.2020 року