Номер провадження: 33/813/506/20
Номер справи місцевого суду: 523/311/20 
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Пойзнер В.Є., захисника Завальнюка Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Завальнюка Д.Ю. в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1  на постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 11.02.2020 року, відносно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Градівка, Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 16.12.2019 року приблизно о 01 год. 25 хв. в м. Одесі на вул. вул. Марсельська, 10, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (невпевнена хода, нечітка мова, явний запах алкоголю з порожнини роту), від проходження тесту на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. 
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник Завальнюк Д.Ю. зазначив, що не погоджується з постановою суду 1-ої інстанції з таких підстав:
- як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення адреса ОСОБА_1 зазначена як: АДРЕСА_2 . Натомість, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим його не було належним чином сповіщено про час та місце розгляду справи відносно нього, він не мав можливість реалізувати свої права, в тому числі право на захист;
- поза увагою суду залишилось те, що у пункті 2.5 ПДР вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, у зв`язку з чим, поліцейський як посадова особа, зобов`язуючи ОСОБА_1 пройти саме «медичний огляд», п.2.5. ПДР, а не «огляд водія на стан...» (п.1 р.9 Інструкції №1395) діяв не в межах та у спосіб, що передбачений законом; 
- протокол, який міститься в матеріалах адміністративного провадження складений із порушенням принципу законності, оскільки відповідно до ПДР вимогу проходити огляд на стан сп`яніння може бути пред`явлена виключно працівником міліції, а не поліції.
- поза увагою суду залишилось те, що ПДР оперують таким терміном як «медичний огляд», а Інструкція №1395 та Інструкція №1452/735 оперують поняттям «огляд водія», у зв`язку з чим жодним нормативно-правовим актом така процедура як «медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння» (п.2.5. ПДР) не передбачена та її порядок не визначений.
Посилаючись на наведені доводи, захисник Завальнюк Д.Ю. просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання апеляційного суду, ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив, судовий виклик отримав 24.04.2020 року, що підтверджується повідомленням ДП «Укрпошта».       
Апеляційний суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».       
З огляду на вищевикладене, ігнорування особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 виклику до суду, апеляційний суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами за участі його захисника.
Заслухавши пояснення захисника Завальнюка Д.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №278147 від 16.12.2019 року, в якому наведені обставини порушення водієм приписів п. 2.5 «Правил дорожнього руху», згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків (а.с.1);
- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.12.2019 року, згідно з якими зазначені особи були присутніми при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.2-3)
- відеозаписом події, оглянутим також в судовому засіданні апеляційного суду, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , який був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, декілька разів було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте останній від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився;
Зі змісту зазначених доказів очевидно випливає, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.
При цьому, будь-яких зауважень щодо змісту протоколу ОСОБА_1 не було надано (а.с.2).
Апеляційний суд вважає слушними пояснення в судовому засіданні апеляційного суду захисника Завальнюка Д.Ю. про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №278147 від 16.12.2019 року та постанові суду 1-ої інстанції від 11.02.2020 року невірно зазначені ознаки вчинення правопорушення, а саме те, що « ОСОБА_1 від проходження тесту на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився», замість того, що він відмовився від проходження «огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився».
Разом з тим, вказані неточності суттєво не впливають на суть вчиненого правопорушення та встановлені під час апеляційного розгляду обставини його вчинення, які підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження в установленому законом порядку огляд на стан сп`яніння.
Також, апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що при кваліфікації його дій, суд не прийняв до уваги, що огляд проходження в медичному закладі, запропоновувався з порушенням вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами по справі, зміст яких наведений в постанові суду 1-ої інстанції та які потворно досліджені під час апеляційного розгляду справи. 
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у пункті 2.5 ПДР вказано, що водій повинен на вимогу працівника міліції, а не поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, у зв`язку з чим, поліцейський як посадова особа, зобов`язуючи ОСОБА_1 пройти саме «медичний огляд», п.2.5. ПДР, а не «огляд водія на стан...» (п.1 р.9 Інструкції №1395) діяв не в межах та у спосіб, що передбачений законом, з огляду на наступне.
Відповідно до приписів п. 2.5 Правил дорожнього руху, в редакції Постанови КМ № 161 від 22.03.2017 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, в частині запропонування проведення огляду неналежною особою, доводи апеляційної скарги є голослівними, в тому числі, оскільки вимогами ПДР передбачено проведення «в установленому порядку медичного огляду». Разом з тим, дії ОСОБА_1 кваліфіковані як відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим такі доводи не впливають на суть кваліфікації його дій, так як відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, настає за відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Об`єктивно оцінивши докази у справі, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є надуманими і безпідставними, оскільки об`єктивно спростовуються наведеними вище доказами, не довіряти яким, у апеляційного суду підстав немає.
При цьому, процедура запропонування працівниками поліції такого огляду ОСОБА_1 повністю дотримана, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, у зв`язку з чим його доводи є необґрунтованими. 
Окрім того, під час апеляційного перегляду, до апеляційного суду жодних клопотань про виклик та допит свідків або працівників поліції не надходило та ОСОБА_1 не з`явився до апеляційного суду для надання пояснень на підтвердження свої позиції. 
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що, в матеріалах справи зазначено невірне місце проживання ОСОБА_1 , апеляційний суд їх враховує, що особа ОСОБА_1 , в тому числі, місце його проживання зазначались з його слів, у зв`язку з чим, до початку розгляду справи в суді 1-ої інстанції він мав право звернутись до суду із клопотанням про надання відомостей про його місце проживання, однак цього не зробив.
До того ж, під час апеляційного розгляду повторно досліджені матеріали справи та апеляційний суд доходить висновку про те, що у справі зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №278147 від 16.12.2019 року місцем вчинення правопорушення є вул. Марсельська в м. Одесі, що територіально підпадає під юрисдикцію Суворовського районного суду м. Одеси.
Частина 2 ст. 276 КУпАП передбачає, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80, 81, 121-126, 127-1 -129, ч.ч. 1-4 ст.130, ст.139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
У зв`язку з чим, ч. 2 ст. 276 КУпАП передбачена альтернативна підсудність. Однак, жодних клопотань від ОСОБА_1 про направлення матеріалів справи до суду за місцем його проживання, до початку розгляду справи в суді 1-ої інстанції не надходило.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи відносно  ОСОБА_1 розглянуті із дотриманням правил підсудності.
У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Завальнюка Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Суворовського райсуду м. Одеси від 11.02.2020 року, про накладання стягнення на  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.В. Копіца