ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2020 року           справа №200/9426/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В., Геращенка І.В.,  розглянув  в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 р.  (рішення складено та проголошено 14 серпня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/9426/19-а (головуючий І інстанції суддя Чекменьов Г.А.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,  третя особа -    ОСОБА_1  про скасування постанови ВП № 46721093 про накладення штрафу від 02.05.2019 року у розмірі 83 546,91 грн.,
                                              В С Т А Н О В И В: 

26.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,  третя особа - ОСОБА_1 , в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатової В.М., винесену 02.05.2019 року в рамках виконавчого провадження № 46721093 про накладення на нього штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 83546, 91 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-11).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року у справі  № 200/9426/19-а  у задоволенні позову відмовлено (а.с. 75-77).
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що  ним була отримана постанова державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про накладення на нього штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 83546, 91 грн. Виконавче провадження було відкрито 26.05.2015 року. Разом з тим, про відкриття виконавчого провадження  позивач був необізнаний та жодних заходів щодо примусового стягнення аліментів,  в тому числі постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника була винесена лише 09.01.2019 року.
В постанові про накладення штрафу від 02.05.2019 року заборгованість по аліментах розрахована з дати судового рішення – 01.04.2013 року, а не з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання – з 26.05.2015 року у відповідності до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».
Державним виконавцем не враховано, що статтю 71 Закону доповнено ч. 14 згідно Закону № 2475, який вступив в дію з 28.08.2018 року.
Також  апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права.
В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач засобами електронного зв`язку надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
На виконанні Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження № 46721093 з примусового виконання виконавчого листа № 2/235/830/13 від 22.04.2013 року, виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.04.2013 року до досягнення  дитиною  повноліття.
26.02.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 32).
З метою виявлення джерел отримання доходів та належного майна боржника державним  виконавцем  направлені  відповідні запити до обліково-реєстраційних установ.
Згідно відповіді ПФУ боржник отримує дохід в ПАТ «Імекс Банк» (а.с. 33).
23.10.2018 року до ПАТ «Імекс Банк» було спрямовано вимогу державного виконавця про надання довідки про отримані доходи боржника ОСОБА_1 з моменту працевлаштування до вищевказаного підприємства по час для нарахування заборгованості зі сплати  аліментів.
Стягувач ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС, де написала заяву про часткове отримання  аліментів  за  період  з  2015 року по жовтень 2018 року.
Згідно з довідкою ПАТ «Імекс Банк» про доходи боржника виконавцем було нараховано суму заборгованості та видано довідку стягувачу ОСОБА_1 згідно з її заявою про заборгованість по аліментах за період з 01.04.2013 року по 31.10.2018 року, яка на 31.10.2018 року склала 156 452,98 грн.
09.01.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та спрямовано за місцем отримання доходу боржника, а саме: до ПАТ «Імекс Банк» з проханням утримати заборгованість у розмірі 50%, яка станом на 31.10.2018 року склала 156 452,98 грн. (а.с. 34).
29.01.2019 року до відділу ДВС надійшло повідомлення, що боржника ОСОБА_1 було звільнено з ПАТ «Імекс Банк» з 19.12.2018 року.
09.04.2019 року відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертної дії;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.
Станом  на 31.07.2019 року заборгованість складає 167 093,82 грн.
02.05.2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, яка на 30.04.2019 року становить 83 546,91 грн., з якою позивач не погоджується, через що звернувся з цим  позовом (а.с. 26).
Вирішуючи справу по суті, суд керується наступним.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року (далі - Закон № 1404-VІІІ) окреслено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За нормами частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону № 1404-VІІІ, зокрема частиною першою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
Згідно частини першої статті 71 Закону № 1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. (ч.4 ст. 71 Закону № 1404-VІІІ).
Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VІІІ, доповненою згідно із Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належну утримання», передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. 
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Вказані зміни до ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VІІІ набрали чинності 28.08.2018.
Тобто, законодавцем введена у ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VІІІ`штрафна фінансова санкція за невиконання боржником своїх обов`язків протягом певного проміжку часу: від одного до трьох років, а отже таке формулювання змін у наведену норму Закону передбачає триваюче правопорушення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені в ч.14 ст.71 Закону № 1404-VІІІ, а тому з врахуванням вимог ст. 58 Конституції України, необхідною умовою притягнення до відповідальності за ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», є те, щоб перебіг вказаних строків, повинен відбуватися вже після набрання чинності  внесених  змін до ч.14 ст.71 Закону, тобто після 28.08.2018 року.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.
Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Оскільки Закон № 2475-VIII у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14  ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу зі сплати аліментів до 28.08.2018, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.
Враховуючи те, що з моменту набрання чинності Закону України № 2475-VIII і до моменту застосування державним виконавцем штрафу не пройшло жодного строку передбаченого абзацами 1-3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», то апеляційний суд приходить до висновку про те, що штраф на підставі вказаної статті станом на 02.05.2019  відповідачем не міг бути застосований.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає наявність підстав для задоволення позову, оскільки державний виконавець діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією України  та  Законом № 1404-VIII.  
Така правова позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду у справі № 857/10483/19  від 21 листопада 2019 року.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням вимог ст.139 КАС України та задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним стягнути з  Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (85300, Донецька обл., місто Покровськ,  вул. Степана Бовкуна, будинок 7 , Код ЄДРПОУ 34941051), за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  мешкає за адресою   АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі  1921, 00  (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.) 
Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 р.  – задовольнити.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 р.    у справі  № 200/9426/19-а  – скасувати. 
Позовні вимоги   ОСОБА_1  до  Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,  третя особа -     ОСОБА_1  про скасування постанови про накладення штрафу від 02.05.2019 року у розмірі 83 546,91 грн. ВП № 46721093  – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про накладення штрафу від 02.05.2019 року у розмірі 83 546,91 грн. ВП № 46721093. 
Стягнути з   Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (85300, Донецька обл., місто Покровськ,  вул. Степана Бовкуна, будинок 7 , Код ЄДРПОУ 34941051), за рахунок бюджетних асигнувань на користь    ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  мешкає за адресою   АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )  понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі  1921, 00  (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України
Повне судове рішення складено 4 березня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                        Г.М. Міронова

Судді                                                                                              І.В. Геращенко

                                                                                                           І.В. Сіваченко