Постанова 
Іменем  України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 225/2073/15-ц
провадження № 61-40960св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року в складі судді Зінченко А. С. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області                          від 27 червня 2018 року в складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») про припинення дії кредитного договору. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» було укладено кредитний договір №Д002/АА-145.07.2, за умовами якого банк надав йому відновлювану кредитну лінію на загальну суму 13643,56 дол. США терміном по 22 квітня 2014 року включно.
Кредитні кошти надавались на купівлю автомобіля, а саме автомобіля марки CHEVROLET AVEO SF 69 Y, який у подальшому було передано в заставу банку як забезпечення виконання умов за кредитним договором від 23 квітня 2007 року №Д002/АА-145.07.2, про що свідчить договір застави транспортного засобу №Д002/АА-145/1.07.2, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Загороднюк О. С. та зареєстровано в реєстрі за № 749.
Крім того, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено заборону на відчуження заставного майна, а саме: автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF 69 Y, 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , про що свідчить витяг ДРОРМ № 35986851.
Зазначав, що у березні 2014 року він погасив зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі (сплачені суми нарахованих відсотків та кредиту).
18 березня 2014 року він звернувся до банку із заявою про надання довідки про повне погашення зобов`язань за кредитним договором, надання довідки в ДАІ для зміни техпаспорту та зняття обтяження в ДРОРМ із заставного автомобіля.
У телефонній розмові було повідомлено, що банк не має можливості задовольнити його заяву у зв`язку з тим, що банк нарахував пеню в сумі 3052,32 дол. США.
19 березня 2014 року він вдруге звернувся із заявою до банку про надання довідки про повне погашення зобов`язань за кредитним договором для надання довідки в ДАІ для зміни техпаспорту та зняття обтяження в ДРОРМ із заставного автомобіля.
За вих. №23-11-б.б/568 від 27 березня 2014 року банк надав відповідь, згідно з якою визначив суму пені станом на 20 березня 2014 року як 3052,32 доларів США. Визначена сума пені є великою, тому він не зміг сплатити визначену суму. У березні 2015 року він звернувся до органів ДАІ з метою розпорядження власним майном автомобілем марки CHEVROLET AVEO SF 69 Y, 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 на свій розсуд. Однак, розпорядитися майном не зміг, співробітник органів ДАІ повідомив про наявність заборони на відчуження даного автомобіля.
Зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором є погашеним достроково, останній платіж був здійснений 13 березня 2014 року, про що свідчить квитанція від 13 березня 2014 року №2032-2 в сумі 784,60 дол. США. Вважав, що відповідно з цієї дати починається розрахунок строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо стягнення пені. Позивач має статус особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, отже немає законних підстав для нарахування пені, згідно з Законом № 1669-VII, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду.
Враховуючи вищевикладене та уточнені позовні вимоги, якими змінено предмет позову, ОСОБА_1 просив припинити дію кредитного договору від 23 квітня 2007 року № Д002/АА-145.07.2, укладеного між ВАТ «Родовід банк» та                         ОСОБА_1 з 13 березня 2015 року, застосувати строки позовної давності для стягнення пені.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                               від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 квітня 2007 року №Д002/АА-145.07.2, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк з вимогами про сплату пені до                                 ОСОБА_1 в судовому порядку не звертався, тобто підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності немає, проте, встановлений законом річний строк позовної давності, а саме строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення з позивача пені за кредитним договором сплив.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У липні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» подалодо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів ухвалено з порушенням норм матеріального права, за умов неповного з`ясування та недоведеності фактичних обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та без належної оцінки наданих доказів. 
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 23 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір №Д002/АА-145.07.2, за умовами якого банк надав йому відновлювану кредитну лінію на загальну суму 13643,56 дол. США терміном по 22 квітня 2014 року включно.
 
Кредитні кошти надавались на купівлю автомобіля, а саме автомобіля марки CHEVROLET AVEO SF 69 Y, який в подальшому було передано в заставу банку як забезпечення виконання умов за кредитним договором від 23 квітня 2007 року №Д002/АА-145.07.2, про що свідчить договір застави транспортного засобу №Д002/АА-145/1.07.2, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Загороднюк О. С. та зареєстровано в реєстрі за № 749.
 
Крім того, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено заборону на відчуження заставного майна, а саме: автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF 69 Y, 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , про що свідчить витяг ДРОРМ № 35986851.
 
13 березня 2014 року ОСОБА_1 було достроково погашено зобов`язання за кредитним договором від 23 квітня 2007 року №Д002/АА-145.07.2, а саме сплачено тіло кредиту та відсотки, зазначені обставини визнаються сторонами, та підтверджуються письмовими матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості за договором наданим відповідачем, та витягом по рахункам позивача.
 
Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язався сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої пунктом 1.5. кредитного договору від суми простроченого платежу.
Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди від 01 жовтня 2008 року пункт 3.9. Кредитного договору змінено та встановлено, що позичальник зобов`язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 відсотків від суми простроченої заборгованості.
 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 були допущені порушення встановлених кредитним договором строків погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, банком було нараховано пеню за прострочення виконання зобов`язання згідно умов кредитного договору.
 
У відповідь банка від 27 березня 2014 року №23-11-6.6/568 на заяву                                  ОСОБА_1 від 18 березня 2014 року зазначено, що довідка про повне погашення заборгованості може бути видана банком після погашення заборгованості за пенею за кредитним договором. Окрім цього, листом повідомлено ОСОБА_1 , що його заява про перерахунок пені від 19 березня 2014 року прийнята до розгляду.
 
За результати засідання Кредитного комітету Банку від 17 квітня 2014 року враховуючи заяву позичальника та його готовність сплатити суму пені, перераховану згідно з вимогами Положення про врегулювання відносин щодо застосування штрафних санкцій за кредитами, що видані АТ «РОДОВІД БАНК», затверджено перераховану суму пені до сплати за Кредитним договором у розмірі 980,49 гривень.
 
Тобто, відповідно до розрахунків наданих банком, сума пені за кредитним договором від 23 квітня 2007 року №Д002/АА-145.07.2 було нарахована                      ОСОБА_1 станом на 13 березня 2014 року в розмірі 3052,32 доларів США, а 17 квітня 2014 року за результати засідання Кредитного комітету Банку, нараховану суму пені станом на 13 березня 2014 року в розмірі 3052,32 доларів США, перераховано та затверджено зменшену суму пені до сплати за кредитним договором №Д002/АА-145.07.2 від 23 квітня 2007 року у розмірі 980,49 грн.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня                           2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
 
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Отже, суди встановивши, що у ОСОБА_1 існує заборгованість з несплати пені за кредитним договором від 23 квітня 2007 року № Д002/АА-145.07.2, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо припинення дії кредитного договору, оскільки такі висновки суперечать вимогам статті 599 ЦК України.
 
Доводи позивача про застосування строку позовної давності щодо пені є безпідставними, оскільки предметом розгляду є припинення кредитного зобов`язання, а не стягнення кредитної заборгованості, що виключає можливість застосування вимог статті 258 ЦК України. 
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» необхідно стягнути судовий збір, який останнє сплатило за апеляційної скарги у розмірі 704,00 грн, та за подання касаційної скарги у розмірі 1280,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, в загальному розмірі 1984,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.
 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                                від 24 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про припинення дії кредитного договору, відмовити. 
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у сумі 1984,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнанні нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      А. Ю. Зайцев
                                                                                      Є. В. Коротенко
В. М. Коротун