Постанова
Іменем України        
                    
26 березня 2020 року                                                                    
м. Київ
                                                                                
справа № 484/1587/19
провадження № 61-14119св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Жерносек Віта Миколаївна,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В.,
 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Жерносек Віти Миколаївни від 13 лютого 2019 року про накладення штрафу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст скарги
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку в подальшому уточнив, на постанову старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Первомайський МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області) Жерносек В. М. про накладення штрафу.
Скарга мотивована тим, що 13 лютого 2019 року старшим державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 7775199, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-1655 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на малолітню доньку, державний виконавець винесла постанову про стягнення з нього штрафу у розмірі 5 319,60 грн, у зв`язку з тим, що у нього виникла заборгованість по аліментах.
В подальшому державний виконавець виправила помилку в цій постанові в частині розмірі штрафу, зазначивши його у розмірі 3 851,85 грн.
Дії державного виконавця щодо накладення на нього штрафу він вважає протиправними, оскільки зазначені у частині чотирнадцятій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» штрафи можуть застосовуватися до платників аліментів (за наявності відповідних підстав) починаючи з 28 серпня 2018 року. 
Указані положення щодо розміру штрафів внесено до Закону України «Про виконавче провадження» іншим Законом від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набув чинності з 28 серпня 2018 року.
Заявник, посилаючись на ці обставини, просив визнати неправомірним на скасувати накладення штрафу постановою від 13 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 7775199.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14травня 2019 року у складі судді Максютенко О. А. скаргу задоволено частково. 
Визнано неправомірною постанову про накладення на боржника штрафу від 13 лютого 2019 року, винесену старшим державним виконавцем Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Жерносек В. М. у виконавчому провадження № 7775199 за виконавчим листом № 2-1655/08, виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області. 
Зобов`язано начальника Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області скасувати постанову про накладення на боржника штрафу від 13 лютого 2019 року, винесену старшим державним виконавцем Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Жерносек В. М. у виконавчому провадження № 7775199 за виконавчим листом № 2-1655/08, виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що державним виконавцем безпідставно накладено штраф на боржника на підставі нової редакції частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», що набрала чинності 28 серпня 2018 року, оскільки раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28 серпня 2018 року.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області задоволено частково. Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2019 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Жерносек В. М. від 13 лютого 2019 року про накладення штрафу закрито.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу для продовження розгляду за підсудністю до Миколаївського апеляційного суду.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 був відповідачем у цивільних справах та боржником у зведеному виконавчому провадженні з примусового виконання цих рішень, то справа щодо оскарження позивачем постанов державного виконавця, прийнятих під час здійснення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених судами однієї юрисдикції, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На примусову виконанні у Первомайському МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській областіперебуває виконавчий лист № 2-1655, виданий 02 червня 2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, починаючи з 05 травня 2008 року та до її повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі цього виконавчого документа було відкрито виконавче провадження                       № 7775199.
Станом на 01 вересня 2018 року боржник ОСОБА_1 мав заборгованість по аліментах у розмірі 19 207,15 грн.
13 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесену постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5 319,60 грн, де зазначено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, а відтак сума штрафу складає 20 % від суми заборгованості.
16 квітня 2019 року тим же державним виконавцем винесено постанову про виправлення описки у зазначеній постанові в частині розміру штрафу, а саме зазначено замість суми штрафу «5 316,60 грн» вважати суму штрафу «3 851,85 грн».
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.
13 вересня 2019 року справа № 484/1587/19 надійшла до Верховного Суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                               № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено про те, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року                     № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня                  2016 року № 1404-VІІІ(у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це  сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Як зазначено вище, 13 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Первомайського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесену постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 5 319,60 грн, а 16 квітня 2019 року - постанову про виправлення описки у зазначеній постанові в частині розміру штрафу, а саме зазначено замість суми штрафу «5 316,60 грн» вважати суму штрафу                                          «3 851,85 грн».
Однак, ОСОБА_1 не виконав цю постанову, що є підставою для її примусового виконання. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну  структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних  категорій судів.
Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19) та від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
За таких обставин, апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська