Постанова                       
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 751/9149/18
провадження № 61-12891св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Чернігівська міська рада,
відповідачі: Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюга Юрій Олександрович, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Косач І. А., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Висоцької Н. В., Бобрової І. О., 
Шитченко Н. В.,

 

 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року Чернігівська міська рада звернулась до суду з позовом до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюги Ю. О., 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів дарування недійсними та визнання протиправними і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяження.
Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до земель комунальної власності територіальної громади міста Чернігова.
Договорами купівлі-продажу № 1, 2, 3, 4 від 10 грудня 2004 року та № 5 
від 15 квітня 2005 року відкрите акціонерне товариство «Постачальник» 
(далі - ВАТ «Постачальник») зобов`язалось передати у власність товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівметалпостач» (далі - 
ТОВ «Чернігівметалпостач») ділянки залізничної колії та асфальто-бутове покриття.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26 липня 2005 року зазначені договори були визнані дійсними та зобов`язано комунальне підприємство «Чернігівське МБТІ» здійснити державну реєстрацію права власності за ТОВ «Чернігівметалпостач» на придбане за цими договорами майно. В подальшому, за вказаним товариством було зареєстровано право власності.
03 вересня 2005 року ТОВ «Чернігівметалпостач» продало ОСОБА_6 асфальто-бутові покриття та залізничну під`їзну колію.
Постановою Вищого господарського суду України від 23 березня 2006 року рішення господарського суду Чернігівської області від 26 липня 2005 року скасовано.
ОСОБА_6 передав спірне майно у власність ОСОБА_7 за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2009 року.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2009 року визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між 
ТОВ «Чернігівметалпостач» та ОСОБА_6 
12 травня 2009 року ОСОБА_7 подарувала асфальто-бутові покриття, зазначені літерою «№ 1» загальною площею 0,1594 га, літерою «№ 2» загальною площею 0,1597 га, та залізничні під`їзді колії, зазначені літерою «№ 3», по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , який 
30 вересня 2009 року уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_3 , згідно якого остання стала власником цього майна.
12 липня 2012 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 (договір дарування частини нежитлових приміщень від 12 липня 2012 року № 768) 
9/25 об`єкта нерухомого майна в АДРЕСА_1 , який складається з асфальто-бутового покриття № 1 площею 0,1594 га, асфальто-бутового покриття № 2 , площею 0,1597 га та частини під`їзних колій.
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова 
від 25 вересня 2012 року визнано недійсним укладений 30 вересня 2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу в частині купівлі-продажу асфальто-бутового покриття № 1, загальною площею 
0,1594 га, та асфальто-бутового покриття № 2, загальною площею 
0,1579 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 червня 2013 року дане рішення залишено без змін. При розгляді вказаної справи суди встановили, що спірні асфальто-бутові покриття належать власнику земельної ділянки, на якій розташований проїзд, складовою частиною якого є дані покриття. Асфальто-бутові покриття розташовані на проїзді загального користування на земельній ділянці, що належить до земель Чернігівської міської ради.
Позивач вказував, що на даний час власниками асфальто-бутового покриття № 1 площею 0,1594 га, асфальто-бутового покриття № 2 площею 
0,1594 га та залізничних під`їзних колій площею 1328,5 кв.м по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (6/25 часток) на підставі договору дарування № 510 від 20 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О., та ОСОБА_1 (3/25 частки) на підставі договору дарування № 768 
від 12 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О.
Позивач зазначає, що відчуження спірних об`єктів відбувалося на підставі нотаріально посвідчених правочинів, не зважаючи на рішення судів про їх недійсність, та здійснювалось з метою збереження реєстрації 
асфальто-бутових покриттів та під`їзних колій, як об`єктів нерухомого майна для користування земельними ділянками без оформлення правовстановлюючих документів.
За таких обставин Чернігівська міська рада просила суд:
- визнати недійсним з моменту укладення договір дарування від 12 січня 
2012 року № 768 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О.;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 7625991 від 05 листопада 2013 року, номер запису про право власності: 3246073 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
3/25 об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , який складається з асфальто-бутового покриття № 1 площею 0,1594 га, асфальто-бутового покриття № 2 площею 0,1597 га та залізничних під`їзних колій, площею 1328,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203563974101;
- визнати недійсним з моменту укладення договір дарування від 20 червня 
2014 року № 510 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О.;
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 13913592 від 20 червня 2014 року, номер запису про право власності: 6074717 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
6/25 об`єкта нерухомості в АДРЕСА_1 , який складається з асфальто-бутового покриття № 1 площею 0,1594 га, асфальто-бутового покриття № 2 площею 0,1597 га та залізничних під`їзних колій, площею 1328,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203563974101.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 
2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки 
від 24 квітня 2019 року, позов задоволено частково.
Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування від 12 липня 
2012 року № 768 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О.
Скасовано рішення державного реєстратора індексний номер: 7625991 
від 05 листопада 2013 року, номер запису про право власності: 3246073 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 3/25 об`єкта нерухомості в АДРЕСА_1 , який складається з асфальто-бутового покриття № 1 площею 0,1594 га, асфальто-бутового покриття №  2 площею 0,1597 гата залізничних під`їзних колій, площею 1328,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203563974101.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив зокрема із того, що рішенням суду у 2012 році було визнано недійсним договір купівлі-продажу 
від 30 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_9 та 
ОСОБА_3 в частині відчуження асфальто-бутового покриття № 1 та № 2, а отже, ОСОБА_3 не мала права укладати будь-які договори щодо спірних об`єктів, в тому числі і щодо дарування ОСОБА_1 , оскільки вона не є суб`єктом, якому належить таке право, тому необхідно визнати недійсним з моменту укладення договір дарування від 12 липня 2012 року та скасувати рішення державного реєстратора індексний номер: 7625991 від 05 листопада 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 3/25 об`єкта нерухомості, який складається з асфальто-бутового покриття № 1, № 2 та залізничних під`їзних колій.
Вирішуючи вимоги про визнання недійсним договору дарування 
від 20 червня 2014 року № 510, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо нього, суд першої інстанцій виходив з відсутності в матеріалах справи доказів факту укладення такого договору дарування.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2019 року залишено без змін.
Приймаючи постанову від 07 червня 2019 року, апеляційний суд виходив з того, що спірні асфальто-бутові покриття розташовані на проїзді загального користування на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності Чернігівської міської ради, тому вони не могли бути відчужені 
ТОВ «Чернігівметалпостач» - ОСОБА_6 , ОСОБА_6 - 
ОСОБА_7 , ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , а останнім - ОСОБА_3 .
Крім того, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_3 не мала права укладати будь-які договори щодо спірних об`єктів, оскільки набула їх за договором договір купівлі-продажу 
від 30 вересня 2009 року укладеним із особою, якій не належало право продажу цих об`єктів.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати Новозаводського районного суду м. Чернігова 
від 16 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду 
07 червня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 751/9149/18 з Новозаводського районного суду м. Чернігова.
У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме, вважаючи преюдиційними обставини, встановлені рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова 
від 25 вересня 2012 року у справі № 2515/10419/2012, суди не врахували, що за частиною п`ятою статті 82 ЦПК України такі обставини можуть бути спростовані в загальному порядку особами, які не брали участі у справі 
(в даному випадку ОСОБА_10 , ОСОБА_2 ). Також, на думку заявника, суди не врахували положення частини сьомої статті 82 ЦПК України, за якою правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Заявник вказує, що суди попередніх інстанцій, посилаючись на обставини, встановлені ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 червня 2013 року, не звернули уваги, що апеляційним судом не вирішувалось питання щодо належності спірного майна Чернігівській міській раді.
На думку заявника, суди попередніх інстанцій не врахували, що предметом оспорюваних правочинів є 6/25 часток об`єкта нерухомого майна, який складається з асфальто-бутового покриття № 1, площею 0,1594 кв.м та асфальто-бутового покриття № 2, площею 0,1597 кв.м, а така маленька площа покриття не може створювати реальні перешкоди для позивача.
При цьому суд першої інстанції неправильно вказав площу спірних об`єктів, зазначивши її в гектарах, замість квадратних метрів.
Крім того, вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували висновок експертизи, проведеної в адміністративній справі № 825/1497/14.
На думку заявника, суди попередніх інстанцій помилково не застосували наслідки спливу строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права у травні 2014 року, а із розглядуваним позовом звернувся до суду у грудні 2018 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.
У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Зі змісту ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 05 червня 
2013 року судами встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є власниками будівлі складу, позначеного літерою Е-1, та приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 і 1-7 у будівлі цеху дозбірки, що позначена літерами Д-1 і Д1-1, по АДРЕСА_1 , а всі належні ОСОБА_5 
і ОСОБА_4 приміщення розташовані на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади міста Чернігова.
Суди встановили, що право власності на спірні асфальто-бутові покриття: № 1, загальною площею 0,1594 га, і № 2, загальною площею 0,1597 га, які розташовані по АДРЕСА_1 було визнано за 
ТОВ «Чернігівметалпостач» рішенням господарського суду Чернігівської області від 26 липня 2005 року, яке скасовано постановою Вищого господарського суду України від 23 березня 2006 року.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ТОВ «Чернігівметалпостач», ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, визнано недійсним договір купівлі-продажу асфальтно-бутового покриття, визначеного літерою «№ 1», загальною площею 0,1594 га, асфальтно-бутового покриття, визначеного літерою «№ 2», загальною площею 0,1507 га, залізничних під`їзних колій, зазначених літерою «№ 3», по АДРЕСА_1 , укладений 03 вересня 2005 року між ТОВ «Чернігівметалпостач» і ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Матвієнком С. М. за № 6736.
Також суди встановили, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 
ТОВ «Чернігівметалопостач», ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Новозаводський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Чернігівська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу визнано недійсним договір купівлі-продажу 
від 30 вересня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І. М. за № 1604, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , в частині відчуження асфальто-бутового покриття № 1 загальною площею 0,1594 га та асфальто-бутового покриття № 2 загальною площею 0,1597 га, що розташовані по 
АДРЕСА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 вересня 2012 року залишено без змін. Із вказаної ухвали суди встановили, асфальто-бутові покриття № 1, загальною площею 0,1594 га, і № 2, загальною площею 
0,1597 га, які розташовані по АДРЕСА_1 і є складовою частиною проїзду загального користування на земельній ділянці, що належить до земель Чернігівської міської ради, тому не могли відчужуватись ТОВ «Чернігівметалпостач» ОСОБА_6 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , а останнім - ОСОБА_3 .
Суди встановили, що 12 липня 2012 року ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровуваний) укладено договір дарування частини нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О., згідно пункту 1 якого дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає як дарунок від дарувальника 9/25 частин об`єкта нерухомості, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2 договору, в цілому об`єкт нерухомості має: асфальто-бутове покриття № 1 площею 0,1594 кв.м, асфальто-бутове покриття № 2 площею 0,1597 кв.м, залізничні під`їзні колії площею 1328,5 кв.м відчужується: асфальто-бутове покриття «№ 1» площею 0,1597 кв.м, асфальто-бутове покриття «№ 2» площею 0,1597 га, частина залізничних під`їзних колій № 3, а саме здвоєні під`їзні залізничні колії від тупика в напрямку стрілки № 35, довжиною 1х82 м.п. та 2х130 м.п. - що складає 9/25 частин об`єктів нерухомості.
Пунктом 3 договору визначено, що відчужувана частина об`єктів нерухомості належить дарувальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І. М. 30 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1604 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 жовтня 2009 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий комунальним підприємством «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради 02 жовтня 2009 року , номер витягу: 24019202, реєстраційний номер: 11728494, номер запису: 154 в книзі № 11.
Згідно договору дарування від 12 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Дремлюгою Ю. О., ОСОБА_11 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) передає безоплатно у власність обдаровуваній, а обдаровувана приймає як дарунок від дарувальника 6/25 часток об`єкта нерухомості, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Згідно довідки Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради 
від 18 грудня 2018 року № 01-08/2082, рішеннями Чернігівської міської ради право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надавалося. Земельні ділянки, не надані в користування, відносяться до проїздів загального користування та належать до земель комунальної власності.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі по тексту в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частинами першою, другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Встановивши, що ОСОБА_3 не мала права укладати будь-які договори щодо спірних об`єктів, в тому числі і договір дарування, оскільки набула спірне майно за договором укладеним із особою, яка не мала права відчужувати це майно, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору дарування від 12 липня 2012 року. 
При цьому інші вказані судами підстави для визнання недійсним оспорюваного договору на правильність вирішення справи по суті не вплинули.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій положень частини п`ятої статті 82 ЦПК України, якою визначено право на спростування в загальному порядку обставин встановлених судовим рішення, що набрало законної сили, особами, які не брали участі у справі (в даному випадку ОСОБА_10 , ОСОБА_2 ) підлягають відхиленню, оскільки звертаючись із касаційною скаргою ОСОБА_3  не надала документів на представництво інтересів  ОСОБА_10 і ОСОБА_2 , а останні, реалізуючи свої процесуальні права на власний розсуд, судові рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку не оскаржували.
Посилання заявника на відсутність підстав вважати порушеними права Чернігівської міської ради спростовані обставинами, встановленими судовими рішеннями, а саме, що земельні ділянки по 
АДРЕСА_1 , на якій перебувають спірні асфальто-бутові покриття, належать до проїзду загального користування та відповідно до земель комунальної власності.
Доводи касаційної скарги про суперечності в одиницях виміру площі спірних об`єктів в судових рішеннях та в договорі дарування не свідчать про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним та не впливають на правильність висновків судів по суті вирішення справи.
Посилання заявника про помилкове незастосування судами наслідків спливу строку позовної давності є безпідставними. 
Так, позивач, заперечуючи проти відповідної заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності навів об`єктивні причини, з яких розглядуваний позов було пред`явлено до суду у грудні 
2018 року, а саме розгляд у період із травня 2014 року по вересень 2018 року в адміністративних судах справи № 825/1497/14 за позовом Чернігівської міської ради до державного реєстратора, Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
За таких обставин, враховуючи положення статті 267 ЦК України, апеляційний суд дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.
Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновку експертизи, проведеної у адміністративній справі № 825/1497/14, за яким спірні асфальто-бутові покриття є нерухомим майном, не впливають на правильність вирішення даної справи судами попередніх інстанцій, 
з урахуванням відсутності у ОСОБА_3 права укладати будь-які договори щодо спірного майна, як такого, що набуте за договором укладеним із особою, яка не мала права відчужувати це майно.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору, не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права або допущені порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, ці доводи переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що в силу 
статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду залишенню без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України,
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 квітня 
2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 червня 
2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий   Судді:	  Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара    С. Ф. Хопта   В. В. Шипович