РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року
м. Рівне

Справа № 562/4084/18
Провадження № 22-ц/4815/388/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:
позивач - Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області,
відповідач - ОСОБА_1 
                
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року у складі судді Ковалика Ю. А., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області о 16 годині 12 хвилин, повний текст рішення складено 02 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення втрат сільськогосподарського виробництва в сумі 192 268 грн. 24 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що розпорядженням голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 67 від 27.02.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8998 га у разі зміни її цільового призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за рахунок земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Цим розпорядженням передбачено відшкодування ОСОБА_1 втрат сільськогосподарського виробництва в сумі 192 268 грн. 24 коп. 24.05.2018 позивачем надіслано лист-претензію відповідачу, яким повідомлено про необхідність надати підтверджуючі документи про сплату втрат сільськогосподарського виробництва. Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області надано виписку від 13.08.2018, згідно якої від відповідача коштів на відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва з 27.02.2018 по 10.08.2018 не надходило.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 втрати сільськогосподарського виробництва на загальну суму 192 268 грн. 24 коп. на розподільчий рахунок Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2884 грн. 02 коп. 
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наявністю належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, які відповідачем не спростовані, та обґрунтовано тим, що розпорядженням голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 67 від 27.02.2018 р, яке, у відповідності з вимогами ч.2 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами, затверджені втрати сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 в сумі 192 268,24 грн., спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки. Судом також враховано, що вказане розпорядження сторонами не оскаржено, не визнано незаконним і не скасовано.
Вважаючи рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки його права жодним чином не порушені. Додає, що Головне управління Держгеокадастру будь-яких прав чи обов`язків щодо справляння чи отримання коштів у відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва не має, і такі надходження адресуються спеціальному фонду місцевого бюджету. Зазначає про відсутність правових та фактичних підстав для стягнення з неї як власника земельної ділянки втрат сільськогосподарського виробництва, оскільки саме їй належать всі правомочності власника, в тому числі використання на власний розсуд, включаючи і зміну цільового призначенні. Акцентує увагу на тому, що передбачені ст. 207 ЗК України умови стягнення з неї відшкодування витрат сільськогосподарського виробництва, відсутні. Не заперечує щодо застосування судом положень ст. 208 ЗК України, яка передбачає звільнення від відшкодування таких витрат. Заперечує проти розміру втрат сільськогосподарського виробництва, вважає визначеним неправильно та вказує, що такі витрати повинні становити 44 423,84 грн.. Вказує на порушення процесуальних норм, які виявилися в недотриманні правил підсудності: оскільки позов пред`явлено суб`єктом владних повноважень, то спір підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
В поданому на апеляційну скаргу відзиві Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити,  а оскаржуване рішення залишити без змін.

Судом встановлено, що відповідачка у справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,8998 га, кадастровий номер 5622680600:10:001:0003 на території Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору дарування від 21.07.2017 року (а.с.15-16).

Розпорядженням голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 67 від 27.02.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни цільового призначення ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за рахунок земель, що перебувають у власності ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. 

За змістом пункту 2 цього розпорядження, затверджені втрати сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 в сумі 192268,24 грн. спричинені зміною цільового призначення земельної ділянки (а.с.8). 

Вказане розпорядження не оскаржене, не визнано незаконним і не скасовано, а тому є діючим.

Згідно з частиною другою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. 

Відповідно до частини третьої цієї статті зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502, передбачено, що підставою для оформлення та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням є лише погодження проекту землеустрою зі зміни цільового призначення земельної ділянки органом місцевого самоврядування і відповідними державними органами та затвердження цього проекту органом виконавчої влади.

Відповідно до статті 207 ЗК України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв`язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення втрат регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1279 «Про розміри та порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню».

Згідно з пунктом 4 цієї Постанови, відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання.

При цьому, згідно з частиною першою статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Як вбачається із розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 67 від 27.02.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни цільового призначення», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі зміни цільового призначення ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за рахунок земель, що перебувають у власності ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у цьому разі внаслідок зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності відповідачки, відбулось фактичне вилучення сільськогосподарських угідь з категорії земель сільськогосподарського призначення для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування відповідачкою втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського господарства, та відхиляє відповідні посилання апеляційної скарги.

Така ж позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 року у справі № 2-1515/11.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача немає права звернення до суду із даним позовом, оскільки не порушені його права, апеляційним судом оцінюються критично. 

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Статтею 10 зазначеного Закону передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. 

Відповідно до абз. 3 п. 9 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, начальник Головного управління є Головним державним інспектором в сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Рівненській області. 

Отже, наведені норми беззаперечно вказують на те, що законодавством України прямо передбачено право Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області звернення до суду із позовом про відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва.

Викладені в апеляційній скарзі твердження відповідачки про те, що позивачем неправильно визначено розмір втрат сільськогосподарського виробництва апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам закону. Так, відповідно до п.4 «Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодування», який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 року № 1279, відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського господарства, проводиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок. Розрахунок розміру втрат сільськогосподарського виробництва є складовою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно розрахунку втрат сільськогосподарського виробництва земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , внаслідок зміни цільового призначення розмір таких втрат становить 192 268,24 грн. (а.с.19).

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів також враховує, що розпорядженням голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 67 від 27.02.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі зміни цільового призначення», яким, в тому числі, встановлено розмір втрат сільськогосподарського виробництва, є чинним.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.

                                                                       Хилевича С. В.