Справа № 357/2991/20	 	 	 	Головуючий у 1 інстанції Ларіна О.В.	
Провадження № 33/824/2000/2020	 	 	 	Доповідач у 2 інстанції Семенцов Ю.В.	

 
                                       КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
            ___________________________________________________________________
 
                                                         П О С Т А Н О В А
                                                            іменем України
 
01 червня 2020 року                                                           м. Київ 
 
Суддя Київського апеляційного суду Семенцов Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чорненької О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                10.04.2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20400 грн. 00 коп.,                                з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки., -
                                                         В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови, 13.03.2020 року о 03 год. 55 хв.   ОСОБА_1 , рухаючись                        в м. Біла Церква Київської області по вул. Г. Ковбасюка, керуючи транспортним засобом марки Mersedes Benz д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 9.2.б ПДР України, під час перевірки у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду для встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 2 КУпАП.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  10.04.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 20400 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Чорненька О.І. в інтересах ОСОБА_1 - особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі                   у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Постанову суду вважає такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення працівниками поліції складено на неправдивих відомостях, а відеозапис з боді-камери є неповним.                                 Як вбачається з відеозапису, у ОСОБА_1 ознак будь-якого сп`яніння не було,                              а протокол складено на припущеннях працівників поліції щодо перебування ОСОБА_1 з ознаками такого сп`яніння. Зважаючи, що ОСОБА_1 був просто водієм вказаного автомобіля, який у його власності не перебуває, та побоюючись погроз працівників поліції, які чинили психологічний тиск та переконували його, що заберуть автомобіль                   на штраф-площадку, він будучи юридично не обізнаним та не знаючи про відповідальність, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, про свою незгоду із протоколом ОСОБА_1 зазначив у вказаному документі. Окрім того, вважає письмові пояснення свідків неналежним доказом, оскільки вказані свідки не викликались до суду та не давали пояснень особисто в судовому засіданні.                      А тому вважає, що викладені обставини свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду даної справи, а із доказів, наявних в матеріалах справи, не слідує, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2                    ст. 130 КУпАП.
У своїй апеляційній скарзі адвокат просив поновити пропущений ОСОБА_1   строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання зазначає, що в судове засідання на 10.04.2020 року він з`явитись не мав можливості у зв`язку із запровадженням в країні карантинних заходів, про оскаржувану постанову дізнався 18.04.2020 року отримавши її копію рекомендованим листом. У зв`язку з викладеним просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.
Враховуючи доводи апелянта про причини пропуску строку на оскарження постанови, апеляційний суд визнає їх поважними, а тому клопотання адвоката                               Чорненької О.І. в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 10.04.2020 року підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час та місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається із матеріалів справи, зазначена справа була розглянута у відсутності ОСОБА_1 , при цьому матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення особи про судовий розгляд. Розглянувши справу за даних обставин, суддя місцевого суду, допустив порушення гарантованих ст. 268 КУпАП прав ОСОБА_1 .
Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.
Так, право ОСОБА_1 - особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду і скористалась правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Такий висновок підтверджується оціненими в сукупності місцевим судом доказами щодо всіх обставин справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 185735 від 13.03.2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписами з нагрудної камери, направленням на проходження медичного огляду, розпискою, копією постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської обасті від 05.02.2020 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення місцевий суд, дотримуючись вимог статті 33 КУпАП врахував характер вчиненого ним правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 130 КУпАП.
Вважаю, що накладене місцевим судом адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 20400 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Отже, місцевий суд відповідно до ст. 280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають при розгляді даної справи щодо ОСОБА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не забезпечено всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, та регулюється «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
Згідно ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до ч. 3, ч. 4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року, який визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Згідно п. 6 розділу I, п. 6 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. 
Відповідно до п. 7 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Згідно п. 12 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції (тобто ознаками наркотичного сп`яніння), поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому його прав, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, підписаним ОСОБА_1 , в якому зазначено про роз`яснення його прав.
Диспозиція ч. 2 ст.130 КУпАП передбачає «повторне протягом року вчинення будь якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті».
Повторність правопорушення - це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою ст.130 КУпАП).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської обасті від 05.02.2020 року притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому посилання адвоката на ту обставину, що ОСОБА_1 не притягувався до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду, а тому кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП не доведена,                   не ґрунтуються на вимогах закону. 
З аналізу диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП убачається, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, вже сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію»визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Отже, відеозапис віднесений ч. 1 ст.251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.
Посилання апелянта на недопустимість відеозапису з нагрудної камери як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним є необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та                    з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Та обставина, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь                             у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, безпосередньо                   в суді не допитувались, а наявні лише письмові їх пояснення, не може свідчити про їх невідповідність фактичним обставинам справи та неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 за ч. 2                             ст. 130 КУпАП. Оскільки письмові пояснення складені уповноваженою службовою особою та своїм підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_3  засвідчили достовірність написаного в них, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави вважати вказані докази недопустимим доказом.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння, а ознаки виявлені у нього у вигляді почервоніння очей - це результат тяжкої праці, не впливають на висновки суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, не зважаючи на дійсне перебування водія в такому стані чи відсутність такого стану у водія, а тому посилання апелянта, що ОСОБА_1 будучи юридично не обізнаним відмовився від проходження огляду та про наслідки такої відмови не знав, не звільняють його від відповідальності. А доводи, що на нього чинився тиск з боку працівників поліції не підтверджені матеріалами справи.
Таким чином, доводи адвоката, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2020 року щодо  ОСОБА_1  відповідає вимогам закону, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку з чим залишає постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
                                         П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Чорненької О.І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2020 року щодо  ОСОБА_1  - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
     Суддя 
Київського апеляційного суду                                                              Ю.В.Семенцов