Постанова  
Іменем України
06 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 155/1831/15-ц
провадження № 61-12426св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,  
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року у складі судді Адамчук Г. М., постанову Волинського апеляційного суду від 04 квітня                        2019 року у складі колегії суддів: Карпук А. К., Здрилюк О. І., Русинчука М. М.,
                  
ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року, постанову Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до                  08 лютого  2020 року.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ,                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що  25 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11338469000 про надання кредиту в сумі                                               12 300 дол. США на строк до 25 квітня 2029 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення щомісячних рівних платежів відповідно до графіку.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки                                       № 11338469000/1, № 11338469000/2 та № 11338469000/3, відповідно до яких поручителі зобов`язувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № № 11338469000 від 25 квітня 2008 року. 
Оскільки, всупереч умовам вказаних договорів своїх зобов`язань відповідачі належним чином не виконали, заборгованість у добровільному порядку не погашена, банк звернувся з цим позовом до суду.
На підставі викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість в розмірі 9438,74 дол. США та 6449,79 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором.
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк».
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що  кредитний договір від 25 квітня 2008 року № 11338469000 укладений між сторонами з порушенням вимог чинного законодавства України, подальше його використання завдає йому значних матеріальних збитків. 
Вважає, що надання кредитних коштів за кредитним договором відповідає ознакам споживчого кредиту, тому до цих правовідносин застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 зазначає, що банк при укладенні кредитного договору в порушення вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надав обов`язкової інформації про кредит, в тому числі, інформації про переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування, про можливі валютні ризики. Надати таку інформацію банк був зобов`язаний відповідно до пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Національним банком України (далі - НБУ) 10 травня 2007 року № 168. 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнання нікчемним кредитний договір від 25 квітня 2008 року № 11338469000.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання нікчемним договору, що обмежує права споживача задоволено.
Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту №11338469000 від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .
У задоволенні первісного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір про надання споживчого кредиту №11338469000 від 25 квітня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_1 , є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, відповідно первісні позовні вимоги про стягнення боргу за цим договором задоволенню не підлягають.
Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу на нього.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким  первісний  позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором                       № 11338469000 від 25 квітня 2008 року в розмірі 8 732,17 дол. США, з них:                                8 151,15 дол. США - заборгованості по кредиту, 581,02 дол. США - заборгованості по відсотках та 5 279,92 грн пені, з них: 1 656,17 грн - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з травня 2015 року до листопада 2015 року, 3 623,75 грн - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за строк з травня 2015 року до листопада 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11338469000 від 25 квітня 2008 року в розмірі                  706,57 дол. США, з них: 244,05 дол. США - заборгованості по кредиту,                          462,52 дол. США - заборгованості по відсотках, та 1 169,87 грн пені, з них: 560,43 грн - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з січня 2015 року до квітня 2015 року, 609,44 грн - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за період з січня 2015 року до квітня 2015 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання нікчемним договору, що обмежує права споживача.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову у зв`язку із  безпідставністю.
Задовольняючи первісні позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ним не погашена, тому вимоги банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. При цьому, суд зазначив, що банк звернувся із позовом до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, відповідальність поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обмежена 6-місячним строком, що передує зверненню до суду, а тому позовні вимоги до поручителів підлягають частковому задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, скасувати частково рішення місцевого суду та прийняти нове рішення, яким визначити конкретні підстави визнання договору недійсним і визнати нікчемним договір про надання споживчого кредиту № 11338469000 від 25 квітня 2008 року укладений між банком та ОСОБА_1 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, при розгляді зустрічного позову, не застосував вимоги пункту другого статті 11, частини другої, пункту 1, частин першої, шостої, абзацу 2, пункту 2 та пункту 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживача», частину другу статті 215, частину першу статті 215 ЦК України.
Крім того, на думку заявника, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і визнав договір тільки недійсним без вказівки конкретного виду недійсності.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
15 жовтня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.      
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд встановив, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11338469000, згідно з пунктами 1.1, 1.2.2, 1.3.1 якого позичальнику ОСОБА_1 надавався кредит в сумі                        12 300 дол. США на строк до 25 квітня 2029 року з виплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних за умови погашення позичальником заборгованості за кредитом та відсотками шляхом здійснення кожного місяця щомісячних рівних платежів згідно графіку.
Також, 25 квітня 2008 року на виконання умов цього кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  з кожним окремо, були укладені договори поруки № 11338469000/1, № 11338469000/2 та № 11338469000/3 відповідно, згідно із пунктами 1.1., 1.3 яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 11338469000, а у разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобов`язання боржника перед кредитором, згідно з умовами кредитного договору.
Відповідно до пункту 1.3.4 кредитного договору строк сплати процентів                         з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
Позичальник відповідно до пункту 1.2.2 договору зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25 квітня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.
Пунктом 2. 1 цього договору передбачено, що забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором є: застава нерухомості, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 66,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,                                та є власністю ОСОБА_1 та порука ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
02 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11338469000 від 25 квітня 2008 року, згідно із пунктом 1 якої, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком була прийнята застава нерухомого майна та відповідно до якого, в пункт 2.1 кредитного договору внесено зміни щодо майна, яке передається в заставу, зокрема доповнено вказівкою, що передається в заставу земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 2 500 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером 0720887401:01:001:0091 та є власністю ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 3.1.3 кредитного договору у разі порушення позичальником умов цього договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати відсотків за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та відсотків за кредит.
Позичальник зобов`язується достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору.
У розділі 6 кредитного договору сторони погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту і повної сплати процентів за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (пункт 6.1.2 договору).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає не у повному обсязі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Установлено, що перед підписанням кредитного договору позичальник не був обмежений у праві ознайомитись з умовами кредитування та будь-якими іншими продуктами, що пропонувались банком, а також порівняти умови кредитування, що пропонувалися АКІБ «УкрСиббанк» з кредитними продуктами інших банків.
ОСОБА_1 підписав кожну сторінку кредитного договору.
При цьому, апеляційним судом вірно зазначено, що наявність підписаного обома сторонами кредитного договору, а також додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2009 року до кредитного договору № 11338469000 свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти вказані договори та розуміли їх, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору.
Також відсутні будь-які передбачені цивільним законодавством підстави вважати положення кредитного договору № 11338469000 від 25 квітня 2008 року нікчемним.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,                               з урахуванням встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що оспорений договір на час укладення за своїм змістом і формою відповідав вимогам, встановленим законом для таких видів договорів, при цьому права позичальника порушені не були, отже правових підстав для визнання його недійсним немає.
Щодо первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором
За правилами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.
 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду. Встановивши, що ПАТ «УкрСиббанк» виконав свій обов`язок за кредитним договором від 25 квітня 2008 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а останній не виконує належно своїх зобов`язань з повернення кредиту, у зв`язку із чим у позичальника виникла заявлена банком заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості. 
Встановлено, що розрахунок заборгованості, проведений судом апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів - кожним окремо, якщо останні не є солідарними боржниками між собою.
При цьому необхідно ураховувати, що норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. 
Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).
Укладені 25 квітня 2008 року договори поруки № 11338469000/1, № 11338469000/2 та № 11338469000/3 не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою, а тому вказані особи не несуть спільної солідарної відповідальності перед позивачем.
Разом з тим, у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.
Таким чином, оскільки у справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник за порушення умов одного й того ж договору, з огляду на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного цивільного законодавства, Верховний Суд вважає, що підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає.
З урахуванням того, що кожен із поручителів несе окрему солідарну відповідальність з боржником перед кредитором відповідно до окремо укладених договорів поруки, такі поручителі не є солідарними боржниками між собою, а кожен з них несе окрему солідарну відповідальність з боржником.
При апеляційному перегляді справи апеляційний суд вищезазначених норм матеріального права та обставин не врахував.
Разом із тим, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. пункт 84 постанови ВП ВC від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц).
Із доводів касаційної скарги убачається, що вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував.
Однак, у відповідності до приписів частини третьої статті 400 ЦПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року зупинено виконання постанови Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження. 
Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Волинського апеляційного суду                             від 04 квітня 2019 року з урахуванням змін, внесених цією постановою.
Керуючись статтями 409, 410 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Постанову Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року змінити, виклавши абзац 4 його резолютивної частини в такій редакції: 
«Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за кредитним договором                                           № 11338469000 від 25.04.2008 року в розмірі 8 732,17 доларів США (вісім тисяч сімсот тридцять два долара США 17 центів), з них: 8 151 долар США                      15 центів - заборгованості по кредиту, 581 доларів США 02 цента - заборгованості по відсотках та 5 279,92 грн (п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 92 коп.) пені, з них: 1 656 грн 17 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з травня 2015 року по листопад 2015 року, 3 623 грн 75 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за строк з травня                   2015 року по листопад 2015 року. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за кредитним договором                                           № 11338469000 від 25.04.2008 року в розмірі 8 732,17 доларів США (вісім тисяч сімсот тридцять два долара США 17 центів), з них: 8 151 долар США                      15 центів - заборгованості по кредиту, 581 доларів США 02 цента - заборгованості по відсотках та 5 279,92 грн (п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 92 коп.) пені, з них: 1 656 грн 17 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з травня 2015 року по листопад 2015 року, 3 623 грн 75 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за строк з травня                   2015 року по листопад 2015 року.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за кредитним договором № 11338469000                             від 25.04.2008 року в розмірі 8 732,17 доларів США (вісім тисяч сімсот тридцять два долара США 17 центів), з них: 8 151 долар США15 центів - заборгованості по кредиту, 581 доларів США 02 цента - заборгованості по відсотках та 5 279,92 грн (п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 92 коп.) пені, з них: 1 656 грн 17 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з травня 2015 року по листопад 2015 року, 3 623 грн 75 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках за строк з травня 2015 року по листопад 2015 року.»
Абзаци 5, 6, 7, 8, 9 резолютивної частини постанови Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року вважати абзацами 7, 8, 9, 10, 11 відповідно.
В іншій частині постанову Волинського апеляційного суду від 04 квітня                 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання постанови Волинського апеляційного суду                                      від  04 квітня 2019 року з урахуванням змін, внесених цією постановою.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                               С. Ю. Бурлаков 
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун