ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2020 року 
Київ
справа №826/24815/15
адміністративне провадження №К/9901/32327/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін заяву адвоката Олійника Олега Станіславовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІМ- ТРАНС», про винесення додаткової постанови у справі №826/24815/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІМ-ТРАНС" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Постановою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «ФІМ-ТРАНС» задоволено: постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року залишено в силі.
12 червня 2020 року представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в цій справі, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІМ-ТРАНС" судовий за подання касаційної скарги в сумі 135   413,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 40   000 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року розгляд клопотання представника позивача призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 19 червня 2020 року.
18 червня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли письмові пояснення представника Головного управління ДПС у м. Києві щодо заяви про ухвалення додаткового судового рішення, в якому останній наголошував на тому, що така заява була подана представником позивача з порушенням строків, визначених частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), а відтак підлягає залишенню без розгляду. Будь-яких інших заперечень та/або обґрунтувань, в тому числі й щодо розміру судових витрат, заявлених представником позивача до відшкодування, такі письмові пояснення не містять. 
Крім того, представником позивача було заявлено клопотання про заміну відповідача, - Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві, у зв`язку із реорганізацією на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».
Перевіривши наведені заявником обставини, колегія суддів встановила наявність підстав  для заміни відповідача його правонаступником, виходячи з приписів статті 52 КАС України.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявленого клопотання в частині ухвалення додаткового судового рішення,  колегія суддів КАС ВС також дійшла висновку про наявність підстав до його задоволення, з огляду на таке.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 356 КАС України у постанові суду касаційної інстанції, зокрема, зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (пункту «в»).
Відповідно до пункту 3 частини першої      статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України    судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої   статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що ТОВ "ФІМ-ТРАНС" при зверненні до Верховного суду із цією касаційною скаргою було сплачено судовий збір у розмірі 135   413,20 грн.
Крім того, за результатами касаційного перегляду позивачем було сплачено гонорар адвокату за надання правничої допомоги у сумі 40000 грн.
Розмір понесених позивачем витрат в ході касаційного перегляду справи підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами, а саме: Договором про правову допомогу від 29.08.2016 №274/16, Додатком №5 від 28.10.2019 до вказаного Договору, Актом виконаних робіт від 10.06.2020. 
Крім того, на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат та їх розміру позивачем  надано копії платіжних доручень, які відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14 та підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі. 
Також представником позивача надано детальний опис робіт, виконаних ним при надані правничої допомоги позивачу в ході касаційного перегляду даної справи.
В контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не заявлялось. Та само суду не було надано жодних доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. В свою чергу, як було зазначено вище, за відсутності ініціативи з боку іншої строни суд не має права вставлювати такі обставини самостійно.
За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем реальності та підтвердження фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав до задоволення заяви позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із касаційним переглядом справи, у повному обсязі  та стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Посилання відповідача на пропуск представником позивача строку звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат, визначеного частиною 7 статті 139 КАС України, колегія суддів відхиляє, оскільки касаційний перегляд та ухвалення постанови Верховного Суду по справі №826/24815/15 було проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що об`єктивно унеможливило звернення представника позивача із відповідною заявою у 5-денний строк.
Так, копію постанови Верховного Суду від 04 червня 2020 року представником позивача, - адвокатом Олійником О.С., було отримано в приміщенні суду під розписку лише 10 червня 2020 року, а, відтак, саме цей день в силу приписів статті 251 КАС України слід вважати днем вручення судового рішення.
Із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в цій справі представник позивача звернувся до суду 12 червня 2020 року, тобто у максимально короткий (без невиправданих зволікань) строк після того, як дізнався про результат розгляду його касаційної скарги.
З огляду на наведе, у суду відсутні підстави вважати, що в даному випадку представник позивача мав намір знехтувати або допустити зловживання своїми процесуальними правами, а тому застосування до нього негативних процесуальних наслідків у вигляді залишення його заяви без розгляду є несумісним із завданнями адміністративного судочинства, адже безумовне слідування нормі процесуального Закону за ситуації, що склалася, прямо призводить до порушення основоположного принципу адміністративного судочинства - верховенства права, який визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткову постанову у справі №826/24815/15 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ТОВ "ФІМ-ТРАНС" судового збору в розмірі 135   413,20 грн, сплаченого за подання касаційної скарги згідно з платіжним дорученням від 23 вересня 2019 року №8838, та витрат на правничу допомогу у сумі 40   000 грн.
Керуючись статтями 52, 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
постановив:
Заяву адвоката Олійника Олега Станіславовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІМ- ТРАНС», про винесення додаткової постанови у справі №826/24815/15 задовольнити.
Замінити Головне управління ДФС у м. Києві, його правонаступником, - Головним управлінням ДПС у м. Києві.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ 43141267) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІМ-ТРАНС" (65013, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд. 197, код ЄДРПОУ 38522323) суму сплаченого судового збору в розмірі 135   413 (сто тридцять п`ять тисяч чотириста тринадцять) гривень 20 копійок та грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                                                І.Л. Желтобрюх 
Судді                                                                                                                      О.В. Білоус 
                                                                                                                               Н.Є. Блажівська