ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 травня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/2101/19	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників сторін:
від позивача  –  не з`явився, 
від відповідача –  не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»   
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020
у справі № 915/2101/19
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до  Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 
про стягнення, -
 
ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі  Компанія, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі – Товариство, відповідач) про стягнення суми основного боргу в розмірі 16  094  248,61 грн., пені – 4  283  315,87 грн., 3% річних – 1  915  108,75 грн., інфляційних втрат – 5  991  686,57 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.12.2019).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу природного газу № 5168/1617-ТЕ-22 від 10.10.2016 не розрахувався своєчасно в повному обсязі у встановлені договором строки за отриманий природний газ.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020 (з врахуванням ухвали про виправлення помилки від 06.04.2020)  позовні вимоги Компанії задоволені частково, стягнуто з Товариства  на користь позивача 16  094  248,61 грн. – основний борг, 428  331,59 грн. – пені, 1  915  108,75 грн. - 3% річних, 5  991  686,57 грн. – сума, на яку збільшився борг з врахуванням індексу інфляції, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 212  132,70 грн.  В решті позовних вимог відмовлено. Повернуто Компанії з державного бюджету України 50 % судового збору у сумі 212  132,70 грн.
Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за газ з боку Товариства та обґрунтованістю вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції згідно із п.3  ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України  зменшив її розмір, скориставшись правом суду зменшити розмір неустойки, за наявності обставин, які мають істотне значення. 
Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Компанія звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила    рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 3  854  984,28 грн. скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позові вимоги, судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 625 ЦК України та процесуального, зокрема ст. ст. 236, 238 ГПУ України, без дослідження усіх істотних обставин справи.
На думку скаржника, господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені, повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача.
Зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, несплата основного боргу з жовтня 2016 року, даний випадок не є винятковим та не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, то скаржник вважає, що підстави для зменшення розміру пені відсутні.
Компанія вважає, що в даній справі сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договору не є «значно» чи «надмірно» великою, виходячи із суми основного боргу по договору та часу прострочення належних до сплати сум кредиторові.
Також, скаржник зазначає, що зменшення розміру пені спричинить позивачу додаткові витрати та дозволить відповідача і у подальшому безкарно порушувати договірні умови. 
06.05.2020 до суду від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу  в якому останнє зазначає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми процесуального та матеріального права, досліджені всі докази, отже відповідач вважає, що рішення є законним та обґрунтованим. Також, відповідач звернув увагу суду, що станом на 20.02.2020 останнім повністю погашено суму основного боргу в розмірі 16  094  248,61 грн.
Крім цього, Товариство вважає, що його порушення зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу не потягло значних збитків для Компанії. При цьому, зменшення розміру стягуваної суми пені має для Товариства важливе значення, оскільки сприятиме оптимізації умов, за яких Товариство  зможе не лише функціонувати, а й забезпечити якісне теплопостачання споживачам м. Миколаєва. 
18.05.2020 до апеляційного суду від Компанії надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього за наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши зазначене клопотання, судова колегія вважає, що останнє підлягає задоволенню.
Також, 18.05.2020 до суду від Товариства надійшло клопотання про відкладення  розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване запровадженням на всій території України карантину.
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство було належним чином повідомлено про день, час та місце  розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.04.2020.
Також, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Крім того, судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
04.05.2020 Кабінет Міністрів України на позачерговому засіданні ухвалив рішення про продовження карантину в Україні до 22.05.2020, однак з карантинними послабленнями з 11.05.2020, зокрема, дозволено працювати за певних умов адвокатам, нотаріусам тощо.
Керуючись наведеними приписами законодавства, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантину, які передбачають, у тому числі, можливість здійснення судового розгляду справ без участі сторін, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що Товариство належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, дотримуючись визначеного ст. 273 ГПК України   строку розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Товариства за наявними матеріалами.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не обґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 10.10.2016 між Компанією (Постачальник) та Товариством (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 5168/1617-ТЕ-22, згідно умов якого Постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках  природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).
Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.4 договору).
Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди №2  від 24.02.2017 до Договору від 10.10.2016) встановлено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
У відповідності до п. 6.3 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судовий збір сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальнику у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодування витрат постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу – сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу – погашається основна сума заборгованості. 
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно), а в часині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору). 
На виконання умов договору позивач у період з жовтня 2016 року по березень2017 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 160  902  924,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані повноважними представниками сторін без претензій і зауважень та скріплені печатками юридичних осіб.
Відповідачем частково виконано зобов`язання з оплати поставленого природного газу та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 142  840  374,51 грн.
Також, в процесі розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідач частково оплатив позивачу суму основного боргу в розмірі 1  968  301,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 58 від 30.05.2019 на суму 1  757  635,85 грн., № 59 від 24.06.2019 на суму 17  135,77 грн., № 60 від 27.06.2019 на суму 190  000,00 грн., № 61 від 02.10.2019 на суму 3  530,15 грн.. Суд першої інстанції ухвалою від 24.02.2019 закрив провадження у справі в частині основного боргу 1  968  301,77 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
Таким чином розмір заборгованості відповідача за поставлений природний газ по Договору становить 16  094  248,61 грн. (160  902  924,89 грн. – (142  840  374,51 грн. + 1  968  301,77 грн.)), про що не заперечують сторони.
Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов`язується передати у власність майно (товар) другій стороні (покупцеві), а покупець зобовязується прийняти або приймає майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 525 та ч.1 ст. 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у частинах 1, 7 ст.193 ГК України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно вимог ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 16  094  248,61 грн. є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.
Щодо стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.
Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем згідно п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі  21% річних, але  не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У відповідності до п. 10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, що були здійсненні позивачем, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та прийшла до висновку, що розрахунок позивача зроблений арифметично і методологічно правильно, з урахуванням умов договору, чинного законодавства, періодів прострочки та розміру прострочених грошових сум.
Згідно з ч.2 ст.  615  та ч.2 ст.  625 ЦК України  одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судова колегія погоджується з сумами пені, 3% річних та інфляційних втрат позивача, оскільки при їх перерахунку судовою колегією, суми співпали.
При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення пені на 90%. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на те, що Товариство є стратегічно важливим та соціально значимим теплопостачальним підприємством міста Миколаєва, особливо в зимовий період, оскільки забезпечує теплом більш ніж 40% споживачів теплової енергії міста Миколаєва. Основними споживачами теплової енергії, яку виробляє Товариство, є споживачі категорії населення (фізичні особи). 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, нарахованої пені, інфляційних витрат та 3 % річних, період прострочення виконання зобов`язання з жовтня 2016 по березень 2019 року. У зв`язку з чим, відповідач звертає увагу суду на те, що саме в ці періоди споживачами було прострочено виконання зобов`язань перед відповідачем щодо своєчасності сплати коштів за спожиту теплову енергію.
Так, згідно довідки про стан розрахунків бюджетними установами та організаціями заборгованість за спожиту теплову енергію за період (грудень 2016 - березень 2019 року) перед товариством складала: листопад 2016 року – 3  237 284,42 грн., січень 2017 року – 7  282 469,27 грн., лютий 2017 року – 10  253 537,37 грн., березень 2017 року – 4  888 363,74 грн., січень 2018 року – 6  060  519,79 грн., лютий 2018 року – 4  339  045,24 грн., березень 2018 року – 5  383  352,08 грн., листопад 2018 року – 5  010  161,15 грн., січень 2019 року – 11  300  633,66 грн., лютий 2019 року – 8  976  865,01 грн., березень 2019 року – 7  336  476,30 грн.
Станом на 31.03.2019 року заборгованість споживачів теплової енергії перед товариством складає 126  549  685,97 грн., значна частка якої - це заборгованість населення, а саме 103  678  440,50 грн. - фізичні особи та 22  871  245,47 грн. – юридичних осіб (ЖБК, ОСББ,  промисловість, бюджет, релігійні організації).
Крім того, порушення відповідачем зобов`язання сталося також внаслідок непогашення державним підприємством «Енергоринок» заборгованості за відпущену товариством по договору №495/02 від 28.04.2001 року електроенергію. Станом на 31.12.2016 року заборгованість державного підприємства «Енергоринок» перед Товариством складала 49  497 400,92 грн., на 31.12.2017 року – 56 761 690,32 грн., на 31.12.2018 року – 60 746 174,80 грн.
Товариство не має змоги стягнути вказану суму заборгованості ні в порядку досудового врегулювання спору, ні в судовому порядку, оскільки розпорядження коштами, що накопичуються на поточному рахунку із спеціальним режимом використання ДП «Енергоринок», здійснюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в межах своїх повноважень, шляхом затвердження постанов, якими встановлюється алгоритм розподілу коштів.
До того ж, за даними звіту про фінансові результати за 2016 року Товариство зазнало збитку за звітний період у розмірі 59 114 000,00 грн., за даними звіту про фінансові результати за 2017 рік Товариство зазнало збитку за звітний період у розмірі 57 292 000,00 грн., за даними звіту про фінансові результати за 2018 рік Товариство зазнало збитку за звітний період у розмірі 38 302 000,00 грн., при тому, що статутний капітал становить 62 513 000,00 грн., а це свідчить про реальну загрозу банкрутства ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ».
Оцінивши доводи відповідача та надані ним суду першої інстанції докази колегія суддів апеляційної інстанції незважаючи на незгоду Компанії та викладені ним у скарзі доводи щодо необґрунтованості зменшення розміру пені, погоджується з висновком місцевого суду щодо зменшення розміру пені, з огляду на наступне.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.
Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.
Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується, що:
- заборгованість за поставлений позивачем природний газ, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
- ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання за договором на купівлю-продаж природного газу № 5168/1617-ТЕ-22 від 10.10.2016 (станом на час розгляду справи заборгованість за поставлений природний газ не сплачена у повному обсязі),
- позивач належить до державного сектору економіки,
- доказів, які б вказували на імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань саме відповідачем, матеріали справи не містять.
Колегія суду вважає, що відсутність достатніх коштів на погашення заборгованості за поставлений природний газ, а також несплата населенням за спожиту теплову енергію не є підставою для часткового звільнення відповідача від передбаченої договором господарсько-правової відповідальності, при цьому судом береться до уваги і матеріальний стан іншої сторони зобов`язання, яким є позивач у справі, та ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором станом на час розгляду справи.
Також, судом враховується, що позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства, також позивачем не доведено, що збитки Компанії спричинені заборгованістю несвоєчасними розрахунками саме відповідача.
Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає доцільним зменшення розміру пені, яка підлягають до стягнення з відповідача на 90% від заявлених позивачем сум штрафних санкцій, а тому погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення    розміру нарахованої пені та вважає, що господарський суд правомірно зменшив розмір суму пені до 428  331,59 грн.
Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 21.05.2020.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Разюк Г.П.

                                                                                                    Савицький Я.Ф.