ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" березня 2020 р.                                                    Справа №921/628/19

                                                            м.Львів                                        
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                М.І. Хабіб 
суддів                                                                                                    В.М. Гриців, 
                                                                                                    О.В. Зварич,
секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,
за участю  представників сторін:
позивача - Стасишина Б.І. (директора), адвоката Фольчика А.С. (довіреність б/н від 11.04.2019)
відповідача - адвоката   Авдєєнка В.В. (ордер на надання правової допомоги №1003723 від 09.03.2020),
розглянувши  апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" 
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2019, повний текст ухвали складено 03.01.2020, про закриття провадження
у справі: №921/628/19(суддя Сидорук А.М.)
за позовом:      Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско", м. Тернопіль
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс", м.  Тернопіль
про: визнання недійсними договорів про спільну діяльність
                                                    ВСТАНОВИВ:
          У жовтні 2019 року ТОВ «Аско» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Автотехсервіс» про:
- визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» в редакції  договору із зміненим пунктом 2, де замість обов`язку ТОВ «Аско» «передати для цілей спільної діяльності право користування земельною ділянкою  в м. Тернопіль по вул. Микулинецька,40» зазначено обов`язок «після прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, право власності та розпорядження об`єктом (майно АЗС) переходить до АТЗТ «Автотехсервіс»;
- визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» в редакції договору   із зміненим пунктом 4, де наявний підпункт п.4.5, яким передбачено, що побудоване спільне майно (автозаправна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту введення майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс»;
- визнання недійсним додатку №1 без дати до договору про спільну діяльність  від 01.09.1998, за умовами якого сторона 2 сплачує стороні 1 частку, яка складає 10%, і майно залишається за стороною2, частка майна якого складає 100%.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ «Аско» ( сторона 1) та АТЗТ «Автотехсервіс» ( сторона 2), правонаступником якого є ТОВ «Автотехсервіс», уклали договір про спільну діяльність від 01.09.1998, за умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання шляхом об`єднання майна та зусиль спільно діяти у сфері розробки, будівництва та експлуатації автозаправної станції на вул. Микулинецькій,40 у м. Тернопіль (далі-АЗС). Згідно з пунктами 2.1, 2.2  цього договору позивач взяв на себе зобов`язання передати для цілей спільної діяльності право користування земельною ділянкою в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 40 та передати попередню проектну документацію на АЗС, а відповідач зобов`язався оформити документи для прийняття в експлуатацію АЗС, надати для цілей спільної діяльності обладнання для АЗС, провести будівництво АЗС, організувати роботу АЗС.  Пунктом 4.3 договору визначено розподіл часток сторін  у будівництві: частка сторони 1 складає 10%, частка  сторони 2 - 90%. Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 01.09.2003 і автоматично пролонговується на невизначений термін у разі виконання сторонами своїх зобов`язань.
          Позивач вказує, що протягом дії договору сторони не виконували своїх обов`язків, зокрема, відповідач не здійснював реєстрації  спільної діяльності  за договором від 01.09.1998 у податкових органах, а  позивач не передав земельної ділянки  для цілей спільної діяльності,  не замовляв, не виготовляв та не передавав проектної документації на будівництво АЗС,  відповідно не здійснювалося будівництво АЗС. Натомість, у 2001 році проведено реконструкцію вже  існуючої за вказаною адресою  АЗС, збудованої та прийнятої в експлуатацію у 1998році  на підставі виданої позивачу дозвільної документації.
          Відтак  позивач вказує, що договір про спільну діяльність припинив свою дію 01.09.2003 і жодні зміни чи доповнення за підписом уповноважених представників позивача не вносились.
          Разом з тим, позивач вказує,  що ухвалою  Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/6541/18, якою колишнього директора ТОВ «Аско» звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364-1 КК України, у зв`язку закінченням строків давності, на підставі висновків експерта встановлено факти підроблення договору про спільну діяльність від 01.09.1998.  Вказаним судовим рішенням встановлено, що після завершення реконструкції АЗС невстановлені під час досудового розслідування посадові особи АТЗТ «Автотехсервіс» вживали заходів з метою оформлення права власності на реконструйоване  приміщення АЗС за АТЗТ «Автотехсервіс», зокрема, використовували копії договору про спільну діяльність від 01.09.1998, але вже зі зміненим змістом істотних умов договору, викладених у пунктах 2 та  4 договору. Суд встановив наявність 3х різних редакцій договору про спільну діяльність від 01.09.1998. Договір із зміненим пунктом 4, який доповнений підпунктом 4.5, є підробленим, оскільки такий примірник посадовими особами ТОВ «Аско» не підписувався та не скріплювався печаткою товариства, а відтиск печатки ПрАТ «Автотехсервіс» нанесений не раніше, ніж 15.02.2000. На примірнику договору зі зміненим  пунктом 2 підроблено підпис директора ТОВ «Аско». Крім того, суд встановив, що колишній директор ТОВ «Аско» на початку грудня 2002 року підписав та скріпив печаткою товариства чисті листки формату А4, які в подальшому передав невстановленим у ході досудового розслідування посадовим особам АТЗТ «Автотехсервіс», які використали їх для оформлення не передбаченого договором про спільну діяльність додатку №1. 
           Позивач зазначає, що  ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/6541/18 залишена без змін  ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018 і встановлені нею факти підроблення договору в силу ч.6 ст. 75 ГПК не потребують повторного доведення. Відтак  вказує, що ТОВ «Аско» не виявляло своєї волі на вчинення  оспорюваних  договорів про спільну діяльність від 01.09.1998 зі зміненими редакціями   пунктів 2 та  4  з додатком №1 до цього договору, повноважні представники позивача  їх не підписували, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України  є підставою для визнання таких правочинів недійсними. 

          У відзиві на позовну заяву відповідач просив  закрити провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з тим, що спір у даній справі  заявлено з тих самих підстав, що вже були предметом розгляду у справах №6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012, що виключає можливість повторного розгляду цієї справи. 
          Ухвалою Господарського суду Тернопільської  області від 27.12.2019 у справі №921/628/19 закрито провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України.                    При закритті провадження у справі суд першої інстанції  виходив з того, що  є наявні судові рішення у справах № 6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012 між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав. Суд вказав, що у справі №6/7/921/39/13  про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 позивач обгрунтовував свої вимоги, посилаючись на фальсифікацію (підробку) відповідачем тексту цього договору, а    предметом розгляду справи №9/43/5022-681/2012 була вимога ТОВ «Аско» про визнання недійсним додатку № 1 до договору про спільну діяльність від 01.09.1998.
          Позивач (ТОВ «Аско»)не погодився з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
          Скаржник стверджує, що позов у даній справі (№921/628/19)  пред`явлено з інших підстав, ніж у справах № 6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012. Крім того,  предмет  спору у даній справі №921/628/19  є іншим, ніж  у справі № 6/7/921/39/13.
          Скаржник зазначає, що  предметом спору  у справі № 6/7/921/39/13 була вимога про  визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 без зазначення, в якій саме редакції, а підставою цього позову  він  вказував  невідповідність умов договору в частині передачі права користування земельною ділянкою, відсутність у директора ТОВ «Аско» повноважень на укладення договору, відсутність реєстрації спірного договору в податкових органах та відсутність всіх істотних умов договору.  Скаржник не погоджується з  посиланнями  суду  першої інстанції на те, що у справі № 6/7/921/39/13 позивач обгрунтовував свої вимоги також доводами про  фальсифікацію договору, та вказує, що   у позовній заяві він не вказував таку підставу позову, а зазначав про   фальсифікацію договору у своїх письмових поясненнях, не звертаючись до суду із заявою про зміну предмету чи підстав позову.      
          Зазначає, що підставами позову у справі  №9/43/5022-681/2012 про визнання недійсним додатку№1 договору про спільну діяльність було те, що спірний додаток №1 суперечить змісту договору про спільну діяльність і його укладення суперечить установчим документам позивача.
          Крім того, звертає увагу, що на час прийняття рішення у справі № 6/7/921/3913  не існувало доказів, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги у даній справі(№921/628/19),  і йому не було відомо  про існування  обставин, які стали підставою даного позову. Отже, позов у справі  № 6/7/921/3913   з об`єктивних причин не міг бути пред`явлений з тих же підстав, що  у даній справі. 
           Відтак  вважає ухвалу про  закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України  незаконною, оскільки   вказані судом  підстави для  закриття  відсутні.

          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.
          Ухвалою від 03.02.2020 призначено розгляд справи в судовому засіданні 18.02.2020.
          Ухвалою від 18.02.2020 розгляд справи відкладено на 10.03.2020.
          У судовому засіданні 10.03.2020 представники скаржника підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надали усні пояснення.
          Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.
          Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає до задоволення з таких підстав.
          Відповідно до п.3 ч.1  ст.231 ГПК України    господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2,4,5 частини першої    статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою    статті 175 цього Кодексу.
          За приписами п.2 ч.1  ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
          Верховний Суд у постанові від 10.12.2019 у справі №921/520/18 вказав, що передумовою для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України, є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та, як наслідок встановленого, застосування пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України. 
          При цьому, для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з наявністю такого, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав,  необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.
Як вказано вище, предметом спору у даній справі є :
 -          визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» в редакції  договору із зміненим пунктом 2, де замість обов`язку ТОВ «Аско» «передати для цілей спільної діяльності право користування земельною ділянкою  в м. Тернопіль по вул. Микулинецька,40» зазначено обов`язок «після прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, право власності та розпорядження об`єктом (майно АЗС) переходить до АТЗТ «Автотехсервіс»;
- визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» в редакції договору   із зміненим пунктом 4, де наявний підпункт п.4.5, яким передбачено, що побудоване спільне майно (автозаправна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту введення майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс»;
- визнання недійсним додатку №1 без дати до договору про спільну діяльність  від 01.09.1998, за умовами якого сторона 2 сплачує стороні 1 частку, яка складає 10%, і майно залишається за стороною2, частка майна якого складає 100%.
          Підставою  цього позову є  встановлені  ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/6541/18,  залишеною без змін  ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018, факти підроблення договору про спільну діяльність від 01.09.1998 ( договір у 3х різних редакціях ) та додатку №1  до нього, у зв`язку з чим позивач (ТОВ «Аско») вказує, що товариство  не виявляло своєї волі на вчинення  оспорюваних  договорів про спільну діяльність від 01.09.1998 зі зміненими редакціями   пунктів 2 та  4  договору   та додатку №1 до цього договору, повноважні представники позивача  їх не підписували, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України  є підставою для визнання таких правочинів недійсними. 
          Разом з тим, з наявної в матеріалах справи копії позовної заяви та судових рішень у справі № 6/7/921/39/13 вбачається, що  предметом спору  у цій справі  була вимога ТОВ «Аско» до  ПрАТ  «Автотехсервіс» про  визнання недійсним договору про спільну діяльність від 01.09.1998 без зазначення, в якій саме редакції, а підставою цього позову  позивач  вказував  невідповідність умов договору в частині передачі права користування земельною ділянкою, відсутність у директора ТОВ «Аско» повноважень на укладення договору, відсутність реєстрації спірного договору в податкових органах та відсутність всіх істотних умов договору. Зі змісту судових рішень у справі № 6/7/921/39/13 випливає, що при вирішенні цього спору суди досліджували та надавали оцінку  договору про спільну діяльність від 01.09.1998 ,  в якому пункт     2.1 розділу ІІ  договору  викладений в такій редакції: Сторона 1 зобов`язується передати для цілей спільної діяльності право користування земельною ділянкою в м. Тернополі по вул. Микулинецькій, 40 та  передати попередню проектну документацію на АЗС, а  розділ ІV договору не містить пункту 4.5, яким передбачено, що побудоване спільне майно (автозаправна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту введення майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс».
         З наявної в матеріалах справи копії позовної заяви та судових рішень у справі №9/43/5022-681/2012 вбачається, що вимогу про визнання недійсним додатку №1 до договору про спільну діяльність від 01.09.1998 ТОВ «Аско»  обґрунтовувало тим, що додаток №1 суперечить змісту договору про спільну діяльність, який визначений чинним законодавством, та свідчить про укладання сторонами договору купівлі-продажу, в якому відсутні обов`язкові умови купівлі-продажу. Крім того, позивач вказував, що укладення додатку №1 суперечить установчим документам ТОВ "Аско", оскільки загальними зборами товариства не приймалося рішення про відчуження частки на користь АТЗТ «Автотехсервіс».
           Вказані обставини  свідчать про те, що предмет  спору у даній справі №921/628/19  є іншим, ніж  у справі № 6/7/921/39/13, і  позов у даній справі №921/628/19  пред`явлений з інших підстав, ніж у справах № 6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012.
           
           Відтак апеляційний суд погоджується з доводами скаржника   та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про  наявність судових рішень у справах № 6/7/921/39/13 та №9/43/5022-681/2012, що набрали законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а ухвалу про закриття провадження у справі  на підставі  п. 3 ч.1 ст. 231 ГПК України безпідставною та такою, що винесена  з порушення  норм процесуального права. 

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
  
          Відповідно до  ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу про закриття провадження належить скасувати,  справу направити  до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи те, що  суд апеляційної інстанції не змінив та не ухвалив нового рішення, а справа передається на розгляд до суду першої інстанції,  розподіл судових витрат у даному випадку згідно з  ч. 14 ст. 129 ГПК України  апеляційним судом  не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 86,129, 231, 236, 252,  269, 270,271, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
 1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско" задоволити.  
2.          Ухвалу Господарського суду Тернопільської  області від 27.12.2019 про закриття провадження у справі №921/628/19  скасувати.
     Справу № 921/628/19  передати до Господарського суду Тернопільської області для   продовження розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена  13.03.2020

Головуючий суддя                                                                      М.І. Хабіб 

Суддя                                                                                           В.М. Гриців

Суддя                                                                                          О.В. Зварич