Постанова                                          
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 725/4091/17
провадження № 61-14912св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., 
Лисака І. Н., Міцнея В. Ф., та касаційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Владичана А. І., Перепелюк І. Б., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У вересні 2017 року керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - 
ОСОБА_2 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від cамовільно встановлених тимчасових споруд та огорожі, відшкодування шкоди. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 12 грудня 2016 року та 24 квітня 2017 року до Чернівецької місцевої прокуратури надійшли звернення 
ОСОБА_2 про самовільне зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , та невжиття з цього приводу Чернівецькою міською радою заходів реагування, які було скеровано для розгляду до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області та Інспекції державного архітектурного контролю Чернівецької міської ради.
 
За результатами перевірки зазначених звернень встановлено, що рішенням сесії Чернівецької міської ради від 30 серпня 2012 року № 593 ОСОБА_1 відмовлено у продовженні терміну оренди земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0100 га для встановлення малої архітектурної форми (павільйону) у зв'язку із закінченням терміну оренди, не укладенням додаткового договору про поновлення терміну оренди, систематичною несплатою орендної плати за землю та зміною умов користування землею.
 
З повідомлення Чернівецької міської ради від 01 грудня 2016 року № П-7519/0-04/01 убачається, що договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі магазину між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 не укладався. Управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 не видавалися.
 
23 травня 2017 року Інспекцією з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради виявлено, що відповідачем по АДРЕСА_1 , за відсутності відповідних дозвільних документів та паспорту прив`язки, встановлено тимчасову споруду (торгівельний зал та комору) з легких конструкцій, огороджену парканом.
 
23 травня 2017 року Інспекцією з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради за вказаним фактом відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення № 1191, за результатами розгляду якого адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради внесено постанову від 16 червня 2017 року № 4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 152 КУпАП. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 липня 2017 року № 407/15 відмовлено у задоволенні скарги 
ОСОБА_1 на постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради від 16 червня 2017 року № 4.
 
12 червня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, якою встановлено, що відповідач самовільно зайняв та використовує земельну ділянку площею 0,0240 га по АДРЕСА_1 шляхом прибудови до магазину тимчасової дерев`яної споруди та встановлення дерев`яної огорожі, що є порушенням вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), про що складений акт № 52.
 
12 червня 2017 року відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення № 00020 , за результатами розгляду якого його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 19 червня 2017 року відповідач сплатив штраф, чим фактично визнав свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.  
 
12 червня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідачеві вручено припис № 00018 від 12 червня 2017 року, яким його зобов`язано у 30-денний термін (до 12 липня 2017 року) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з актом перевірки дотримання земельного законодавства від 18 серпня 2017 року № 141, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області встановлено, що відповідач припис від 12 червня 2017 року № 00018 про усунення порушень земельного законодавства не виконав. 
 
За фактом невиконання зазначеного припису, 18 серпня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-5 КУпАП. 23 серпня 2017 року відповідач сплатив штраф, чим фактично визнав свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.  
 
Відповідно до розрахунку, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття відповідачем земель комунальної власності, становить 3 677,90 грн.
 
Посилаючись на наведене, а також встановлені рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року, у цивільні справі № 725/5237/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», 
ОСОБА_3 , про визнання прилюдних торгів та акту проведення електронних торгів недійсними, обставини самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що мають преюдиційне значення, та невжиття Чернівецькою міською радою заходів щодо усунення порушень земельного та містобудівного законодавства з метою відновлення порушеного права власності на земельну ділянку, прокурор просив: зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,0240 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 547 805,00 грн, шляхом демонтажу тимчасових розташованих на них споруд, та стягнути з 
ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради 3 677,90 грн на відшкодування заподіяної майнової шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.
 
Короткий зміст судових рішення судів попередніх інстанцій
 
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 грудня 2017 року провадження у справі закрито.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 виник між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , підтвердженням чого є укладений між міською радою та фізичною особою-підприємцем 
ОСОБА_1 договір оренди спірної земельної ділянки від 24 жовтня 
2005 року № 2246, відмова від продовження терміну дії якого стала підставою для звернення до суду з позовом про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу встановлених на ній тимчасових споруд та огорожі, а тому зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.  
 
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 грудня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що на час розгляду справи спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні ОСОБА_1 на підставі договору оренди. Сам по собі факт самовільного зайняття ним земельної ділянки та розміщення на ній прибудов не свідчить про здійснення ним господарської діяльності, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розгляду справи у порядку господарського судочинства є помилковим. Крім того, у актах перевірки Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області та Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, а також у протоколах про адміністративні правопорушення та постановах про накладення адміністративних стягнень встановлені факти вчинення ОСОБА_1 зазначених порушень, як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем. 
 
Суд також вказав, що при вирішенні питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції неправильно застосував положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, які втратили чинність.
 
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2018 року позов керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради задоволено. 
 
Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,0240 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасових споруд (торгівельного залу, комори) та огорожі, що влаштовані ним самочинно. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 майнову шкоду, спричинену самовільним зайняттям земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 3 677,90 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,0240 га, розташованої за адресою:   АДРЕСА_1 , шляхом прибудови до магазину тимчасової дерев'яної споруди (комора, торговий зал) та встановлення дерев'яної огорожі. Оскільки відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, суд першої інстанції вважав наявними правові підстави для задоволення позову прокурора в інтересах Чернівецької міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення, шляхом демонтажу самовільно встановлених ним тимчасових споруд (торгівельного залу, комори) та огорожі, а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 3 677,90 грн, що розрахована відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 
від 25 липня 2007 року № 963.
 
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2018 року залишено без задоволення.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва, а тому прокурор не може вважатись альтернативним суб`єктом звернення до суду та замінювати суб`єкта владних повноважень, який має повноваження на звернення до суду за захистом порушеного права. Аналіз положень частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. 
 
Суд першої інстанції належно не перевірив наявність підстав звернення прокурора до суду з позовною заявою в інтересах суб`єкта владних повноважень - Чернівецької міської ради, а прокурор не підтвердив наявність правових підстав для представництва інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема не надав доказів на підтвердження того, що Чернівецька міська рада неналежно здійснює свої повноваження та не зазначив причин неможливості Чернівецької міської ради, як органу місцевого самоврядування, самостійно здійснювати захист своїх прав у суді. Посилання прокурора у позовній заяві на те, що уповноважений орган неналежно здійснює надані йому повноваження, не грунтуються на відповідних доказах. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового про відмову у задоволенні позову.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року та аргументів інших учасників справи
 
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року та залишити в силі ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 грудня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції надав оцінку спірним правовідносинам щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 та дійшов правильного висновку, що правовідносини з приводу володіння та користування земельною ділянкою комерційного призначення, виникли та існували між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а тому зазначений спір підлягає розгляду в суді господарської юрисдикції. Про зазначене свідчить і вказівка у актах, приписах та постановах Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області та Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради на те, що він самовільно зайняв земельну ділянку, шляхом здійснення прибудови до магазину, тобто шляхом здійснення комерційної діяльності. Апеляційний суд зазначені обставини, а також укладення договору між міською радою та суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 про надання спірної земельної ділянки в оренду, термін дії якого закінчився, залишив поза увагою.
 
Також вважав помилковим висновок апеляційного суду про неправильне застосування судом першої інстанції положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року при вирішенні питання про закриття провадження у справі, оскільки суд першої інстанції видалився до нарадчої кімнати з розгляду заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про закриття провадження у справі 14 грудня 2017 року, тобто до набрання чинності змін до ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги заступника прокурора Чернівецької області на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року та аргументів інших учасників справи
 
У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника прокурора Чернівецької області, у якій заявник просив скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року та залишити в силі заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 
2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. 
 
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права на обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Одним із таких органів є прокуратура, на яку відповідно до частини першої статті 131-1 Конституції України покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
 
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
 
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, керівник Чернівецької місцевої прокуратури вказав, що підставою пред`явлення позову є нездійснення Чернівецькою міською радою, як власником та розпорядником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у період з 2012 року по 2017 рік, заходів щодо усунення порушень законодавства за фактом самовільного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 , та несплати ним коштів до бюджету міста. На підтвердження підстав на представництво інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці, прокурор надав докази нездійснення Чернівецькою міською радою своїх повноважень, зокрема рішення 27 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 30 серпня 2012 року № 593, пунктом 10 якого ОСОБА_1 відмовлено у продовженні дії договору оренди землі 
від 24 жовтня 2005 року № 2246, у зв`язку зі зміною ним умов використання землі, та не виконання підпункту 10.2.2. рішення зазначеного органу місцевого самоврядування про вжиття заходів щодо звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки, унаслідок чого відповідач протягом тривалого часу безпідставно та безоплатно використовує земельну ділянку комунальної власності, що є порушення інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці, і надає прокурору підстави для вжиття заходів представницького характеру відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України.
 
Про наявність підстав та намір звернутися із зазначеним позовом до суду, прокурор проінформував Чернівецьку міську раду та її виконавчі органи, що підтверджується наявними у справі доказами. 
 
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому він просив поновити строк на подання відзиву, посилаючись на те, що копію ухвали про відкриття касаційного провадження та копію касаційної скарги він отримав 12 березня 2019 року, а тому не мав змоги надати відзив у встановлений судом строк, до 07 березня 2019 року. 
 
Наведені відповідачем обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційнускаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ОСОБА_1 строк для поданнявідзиву на касаційнускаргу заступника прокурора Чернівецької області, та приєднати його до матеріалівсправи.
 
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що судове рішення суду апеляційної інстанцій є законним та обгрунтованим, та узгоджується з правовими висновками, викладеним Верховним Судом у постановах 
від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 07 травня 2018 року у справі 910/18283/17, від 10 травня 2018 року у справі № 918/323/17, від 19 липня 
2018 року у справі № 822/1169/17, від 20 вересня 2018 року у справі 
№ 924/1237/17, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
 
24 жовтня 2005 року на підставі рішення ІV скликання Чернівецької міської ради від 29 вересня 2005 року № 835, між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладений договір оренди землі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0100 га для встановлення малої архітектурної форми (павільйону).
 
Відповідно до витягу з рішення 25 сесії VІ скликання Чернівецької міської ради від 30 серпня 2012 року № 593 «Про надання юридичним особам та підприємцям земельних ділянок в оренду та визнання такими, що втратили чинність і внесення змін до окремих рішень з цих питань», ОСОБА_1 відмовлено у продовженні терміну оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0100 га для встановлення малої архітектурної форми (павільйону) у зв'язку із закінченням терміну оренди, не укладенням додаткового договору про поновлення терміну оренди, систематичною несплатою орендної плати за землю та зміною умов користування землею (пункт 10). Визнано такими, що втратили чинність пункт 20 додатка 4 до рішення Чернівецької міської ради ІV скликання від 29 вересня 2005 року № 835, пункт 3 додатка 8 до рішення Чернівецької міської ради V cкликання від 12 липня 2007 року № 351 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0100 га в оренду до 01 липня 2012 року для встановлення та обслуговування малої архітектурної форми (павільйону), та визнано припиненим договір оренди землі від 24 жовтня 2005 року № 2246, укладений між Чернівецькою міською радою та підприємцем ОСОБА_1 (підпункт 10.1.). Цим же рішенням (підпункт 10.2), зобов`язано Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до 20 вересня 
2012 року направити повідомлення до Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області, правонаступником якої є Головне управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області, щодо проведення державного контролю за використанням земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
 
23 травня 2017 року Інспекцією з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1, виявлено встановлену відповідачем, без відповідних дозвільних документів та паспорту прив`язки,тимчасову споруду з легких дерев`яних конструкцій (торгівельний зал та комора), огороджену дерев`яним парканом, про що складено відповідний акт, на підставі якого 23 травня 2017 року провідним фахівцем Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 152 КУпАП, за наслідками розгляду якого адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради винесено постанову від 16 червня 20178 року № 4, якого визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, у розмірі 1 360,00 грн.
 
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25 липня 
2017 року № 407/15, постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради від 16 червня 2017 року № 4 залишено без змін, а скарги ОСОБА_1 без задоволення.
 
Актом перевіркидотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянкивід 12 червня 2017 року №52, складеного державними інспекторами з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, встановлено, що 
ОСОБА_1 самовільно зайняв та використовує земельну ділянку площею 0,0240 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із земель запасу міста (землі житлової та громадської забудови), шляхом прибудови до магазину тимчасової дерев`яної споруди (комори) та встановлення огорожі. 
 
12 червня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог земельного законодавства, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, а також видано припис № 00018 про їх усунення у 30-денний термін, шляхом звільнення самовільно зайнятої ним земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , або вжиття заходів щодо оформлення права користування зазначеною земельною ділянкою. 
 
За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення
від 12 червня 2017 року № 00020, Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 12 червня 2017 року № 17, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 53-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн, який він сплатив 
19 червня 2017 року.
 
Актом перевіркидотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянкивід 18 серпня 2017 року №141, складеного державними інспекторами з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, встановлено, що 
ОСОБА_1 не виконав умови припису від 12 червня 2017 року № 00018 про усунення порушень земельного законодавства щодо користування земельною ділянкою площею 0,0240 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
 
За фактом невиконання припису посадової особи від 12 червня 2017 року 
№ 00018, 18 серпня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення № 00068, передбачене статтею 188-5 КУпАП, за наслідками розгляду якого Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 18 серпня 2017 року № 66, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-5 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн, який вінсплатив 23 серпня 2017 року.
 
Відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки земель житлової та громадської забудови площею 0,024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 677,90 грн.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційних скарг ОСОБА_1 та заступника прокурора Чернівецької області, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга заступника прокурора Чернівецької області підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Вирішуючи питання юрисдикційності спору, Верховний Суд виходить з такого .
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Відповідно до вимогстатті 15 ЦПК України у редакції, що діяла на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 
1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 
3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу його захисту.
 
При цьому, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін є, як правило, фізична особа).
 
Згідно з положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у редакції, що діяла на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.
 
Статтею 12 ГПК України визначено юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.
 
Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року, чинного на момент розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про закриття провадження у справі, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
З урахуванням вимог статей 27, 31 цього Кодексу позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
 
Зі змісту позовної заяви убачається, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди до відповідача, як фізичної особи. Тим самим, прокурор обрав саме такий спосіб здійснення захисту інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці.
 
Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, у порушення принципу диспозитивності, вимог статті 33 ЦПК України 2004 року, за змістом якої ініціатива щодо заміни первісного відповідача повинна виходити саме від позивача, не врахував, що оскільки позивач визначив ОСОБА_1 , як фізичну особу ймовірним суб`єктом порушення інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці, які і становлять зміст спірних правовідносин, суд повинен був ухвалити рішення у справі із зазначеного приводу. Зазначене, разом з тим, не скасовує обов`язку суд з`ясовувати чи є визначений позивачем відповідач належним, зокрема чи діяв він самостійно як фізична особа, чи як посадова особа юридичної особи або як фізична особа-підприємець. Подібний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі 
№ 717/2052/16-ц (провадження № 14-632цс18).
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року, зводяться до того, що скасовуючи ухвалу суду першої інстанції від 15 грудня 20198 року про закриття провадження у справі з тих підстав, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд апеляційної інстанції не урахував, що правовідносини щодо користування земельною ділянкою комерційного призначення, розташованої по АДРЕСА_1 , виникли між Чернівецькою міською радою та ним, як фізичною особою-підприємцем, підтвердженням чого є укладений між зазначеними суб`єктами договір оренди землі, термін якого закінчився. 
 
Перевіряючи зазначені доводи, касаційний суд вважає їх необгрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів справи, договір оренди спірної земельної ділянки площею 0,0240 га між Чернівецькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не укладався. Зазначене підтверджується повідомленням Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 01 грудня 2016 року № П-7519/0-04/01, відповідно до якого договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі-магазину між Чернівецькою міською радою та підприємцем ОСОБА_1 не укладався. Саме по собі самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження використання її у комерційних цілях, як правильно зазначив апеляційний суд, не є підставою для висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку господарського  судочинства. 
 
Зважаючи на викладене, з урахуванням суб'єктного складу сторін, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці 
від 15 грудня 2017 року та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що зазначений спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.
 
Крім того, апеляційний суд обгрунтовано зауважив, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 53-1 КУпАП («Самовільне зайняття земельної ділянки») саме як фізичної особи, вчинення якого він фактично визнав сплативши штраф визначений у постанові про накладення адміністративного стягнення від 12 червня 2017 року № 17, винесеній Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.
 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій. Суд першої інстанції розглянув клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про закриття провадження у справі 14 грудня 2017 року, після обговорення якого видалився до нарадчої кімнати, а 15 грудня 2017 року оголосив ухвалу про закриття провадження у справі, а тому суд апеляційної інстанції помилково виходив з того, що при вирішення зазначеного клопотання підлягали застосуванню положення ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року. Однак, зазначене не призвело до неправильного вирішення по суті апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці 
від 15 грудня 2017 року.
 
Що стосується вимог касаційної скарги заступника прокурора Чернівецької області на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає таке
 
Повноваження прокурора у спірних правовідносинахвизначено, зокрема, КонституцієюУкраїни та Законом України «Про прокуратуру».
 
Пунктом3 частини першоїстатті 131-1 КонституціїУкраїнипередбачено, що прокуратура здійснює представництвоінтересівдержави в суді у виключнихвипадках і в порядку, щовизначені законом.
 
Відповідно до частинитретьоїстатті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, прокурор здійснюєпредставництво в судізаконнихінтересівдержави у разіпорушенняабозагрозипорушенняінтересівдержави, якщозахистцихінтересів не здійснюєабоненалежним чином здійснює орган державноївлади, орган місцевогосамоврядуваннячиіншийсуб`єктвладнихповноважень, до компетенціїякоговіднесенівідповідніповноваження, а також у разівідсутності такого органу. Наявність таких обставин обгрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
 
Невиконання прокурором вимогщодо надання суду обгрунтування наявності підстав для здійсненняпредставництва інтересів держави в судізгідно з частиною другою статті 45 ЦПК України 2004 року, чинного на момент пред'явлення позову до суду, має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції належним чином не перевірив підстави для представництва прокурором інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці у даній справі, тоді як прокурор не надав доказів на підтвердження підстави, зазначеної у позовній заяві (неналежне здійснення Чернівецькою міською радою інтересів держави, комунальної власності територіальної громади).
 
Однак з таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав .
 
Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити на момент відкриття провадження у справі доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень Чернівецької міської ради, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
 
Наявність підстав для представництва має бути обгрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснюєпредставництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представникаабо відповідного суб`єкта владних повноважень. У разіпідтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторонни процесу.
 
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у ньогоповноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
 
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
 
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв'язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
 
Прокурор, звернувшись із зазначеним позовом в інтересах Чернівецької міської радидо ОСОБА_1 на виконання частини другої статті 45 ЦПК України 
2004 року, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у позовній заяві навів обгрунтування неналежного здійснення Чернівецькою міською радою, як власника та розпорядника земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у період з 2012 по 2017 роки, заходів щодо усунення порушень законодавства за фактом самовільного використання землі ОСОБА_1 , та несплати коштів до бюджету територіальної громади за користування нею, тобто навів підстави для представництва інтересів держави та територіальної громади міста Чернівці, а також обгрунтував, у чому, на його погляд, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову). 
 
Ураховуючи наведене, а також те, що прокурор направив до Чернівецької міської ради попереднє повідомлення про звернення до суду із зазначеним позовом в інтересах зазначеного органу місцевого самоврядування до ОСОБА_1 , і Чернівецька міська рада у повідомленні від 28 лютого 2018 року № 01/02-18-1476/2 підтримала зазначений позов, висновки апеляційного суду про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з позовом в інтересах зазначеного органу місцевого самоврядування, є помилковими. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанцій правильно визначив природу спірних правовідносин та застосував норми процесуального права, а тому оскаржувана постанова Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року є законними та обгрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні зазначеної касаційної скарги.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги заступника прокурора Чернівецької області на постанову Чернівецького апеляційного суду 
від 27 грудня 2018 року
 
Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.
 
Ураховуючи, що скасовуючи рішення суду першої інстанції від 16 липня 
2018 року, апеляційний суд обмежився виключно висновком про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів Чернівецької міської ради, не перевіривши та не надавши оцінки законності і обгрунтованості вирішення судом спору по суті, постанова Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року не може вважатися законною та обгрунтованою. Зазначені порушення норм процесуального права, в силу повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, унеможливлюють встановлення касаційним судом обставин справи, перевірку доказів та надання їм оцінки, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Касаційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області задовольнити частково.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          О. В. Ступак
Судді:                                                                          І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко