КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 317/2853/19                                                                          Головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження № 22-ц/824/824/2020                                                  Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
3 червня 2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. (далі - приватний нотаріус КМНО Хара Н.С.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 58116214, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 29 листопада 2018 року № 11292 про стягнення з нього на користь банку заборгованості в розмірі 17 548,67 грн, до набрання законної сили рішенням суду у справі.
На обґрунтування заяви позивач зазначив, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. перебуває виконавче провадження № 58116214 з примусового виконання оскарженого ним виконавчого напису нотаріуса, тому вчинення виконавчих дій у вигляді стягнення суми заборгованості під час розгляду його позову в суді може істотно ускладнити ефективність захисту його порушених прав та інтересів.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відкриття виконавчого провадження № 58116214 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 29 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11292.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.
Як на підставу своїх вимог посилається на те, що разом із позовною заявою ним було подано копію листа приватного виконавця Юхименко О.Л. від 11 червня 2019 року, згідно з яким виконавець зазначила про наявність у неї на виконанні виконавчого провадження № 58116214 з примусового виконання оскарженого ним виконавчого напису нотаріуса, а відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження це провадження було відкрито 18 січня 2019 року та до цього часу перебуває в стані примусового виконання. 
Відзиви на апеляційну скаргу інших учасників справи не надійшли.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
За правилом частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частиною третя статті 150 ЦПК України).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Встановлено, що у справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 заявив вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 29 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11292, щодо стягнення з нього на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 8 липня 2015 року.
У заяві про забезпечення позову позивач просив зупинити примусове стягнення, яке вже відбувається на підставі виконавчого напису нотаріуса, а саме з його заробітної плати здійснюються відрахування в рахунок погашення боргу за кредитним договором у межах відкритого виконавчого провадження № 58116214.
Відповідно до копії листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. від 11 червня 2019 року, адресованого позивачу, на виконанні цього виконавця перебувало виконавче провадження № 58116214 з примусового виконання виконавчого напису від 29 листопада 2018 року № 11292, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 17 548,67 грн.
За даними автоматизованої системи виконавчого провадження Мін`юсту України, виконавче провадження № 58116214 було відкрито 18 січня 2019 року приватним виконавцем Юхименко О.Л. та до цього часу перебуває в стані примусового виконання.
Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у застосуванні такого виду забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, з підстав недоведеності відкриття виконавчого провадження.
Так, мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Оскільки 18 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. 29 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11292, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 17 548,67 грн, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів вважає, що наявні усі передбачені законом підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується у судовому порядку.
При цьому застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 29 листопада 2018 року № 11292 є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, а при вирішенні даного питання у розпорядженні суду першої інстанції було достатньо доказів того, що захист прав, свобод та інтересів позивачем у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.
За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви щодо забезпечення позову у даній справі.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Водночас колегія суддів не вбачає підстав для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до вимог пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України та статті 379 ЦПК України з огляду на те, що ухвала про відмову у забезпеченні позову не відноситься до таких судових рішень, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.
У відповідності положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 4 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про забезпечення його позову до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 29 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 11292, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором від 8 липня 2015 року в розмірі 17 548,67 грн, який перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (виконавче провадження № 58116214), до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 317/2853/19.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий                                                                                              Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                         С.А. Голуб

                                                                                                                    Д.О. Таргоній