ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1036/19  Номер провадження 22-ц/814/457/20	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судому заданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа акціонерне товариство «Райффайзен банк «Аваль» про визнання квартири особистою власністю,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 07 жовтня 2005 року уклав шлюб з ОСОБА_1 , шлюб розірвано за рішенням суду 22 вересня 2014 року. Позивач посилається на те, що за подружнього життя з відповідачем придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу за спільні кошти, а відтак йому належить Ѕ частина у спільному майні.
Згоди про порядок поділу зазначеного майна вони дійти не можуть. Посилаючись на положення статей 60, 70,71 СК України позивач просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 його частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину.
03 травня 2019 року ОСОБА_1 подано до суду зустрічний позов, в якому зазначає, що квартира яка є предметом позову є її особистою власністю, оскільки придбана за особисті та запозичені кошти, які спрямовані на погашення кредитного зобов`язання. 
Ухвалою суду від 28 травня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Райффайзен банк «Аваль» про визнання квартири особистою власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про поділ спільного майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Райффайзен банк «Аваль» про визнання квартири особистою власністю.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа АТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ «Райффайзен банк «Аваль» про визнання квартири особистою власністю відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2888 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 900 грн., а всього 3788 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги її позовні вимоги за зустрічним позовом повністю, в задоволенні первісного позову відмовити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Вважає, що рішення суду було прийнято з порушеннями норм матеріального та процесуального права, оскільки квартира була придбана за її власні кошти, саме вона вносила платежі на погашення заборгованості за кредитним договором як під час спільного проживання з ОСОБА_2 так і після розірвання шлюбу.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права так як квартира придбана під час їх спільного проживання.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 07 жовтня 2005 року (т. 1 а.с. 7). рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 вересня 2014 року шлюб між ними розірвано. 
Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям Брянцевих придбана квартира АДРЕСА_1 .
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна спірна квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 02 березня 2006 року, виданого управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради зареєстровано за ОСОБА_1 .
Договором № 01/1811 про пайову участь в будівництві житла від 18 листопада 2005 року, укладеним між Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_1 . Предметом цього договору було інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 , під власне житло. 
З пункту 2.1.1 вказаного договору вбачається, що пайовик оплачує будівництво 3-х кімнатної квартири, вказаної у пункті 1.3 даного договору шляхом повного розрахунку протягом 10-ти банківських днів після підписання договору в сумі 130 476 грн. 
02 грудня 2005 року здійснено часткову оплату за цим договором в сумі 26 096 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 02 грудня 2005 року. 
Інша частина платежу за квартиру АДРЕСА_3 здійснена 06 грудня 2005 року за рахунок коштів сумі 104 380 грн., отриманих в рамках кредитного договору № 014/0057/74/37384 від 02 грудня 2005 року, оформленого на ім`я ОСОБА_1 
15 листопада 2005 року за спільною заявою сторін Полтавським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» надано часткову компенсацію відсоткової ставки кредиту на будівництво трикімнатної квартири для сім`ї в складі 2-х осіб. Право на часткову компенсацію передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2003 року № 853 «Про затвердження Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла».
Заява подана подружжям, саме як молодою сім`єю, у порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2003 року № 853 «Про затвердження Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла». 
6 грудня 2005 року Полтавським регіональним управлінням ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було прийнято рішення № 15-514 від 06 грудня 2005 року «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництву (реконструкцію) і придбання житла. У додатку № 1 до цього рішення «Розрахунок кредиту, на який надається часткова компенсація» вказано, що кредит надано на склад сім`ї позичальника: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 155843344 від 11 лютого 2019 року, вбачається, що 05 грудня 2005 року приватним нотаріусом Прокопом О.Е. посвідчено договір іпотеки ВСК 514722-ВСК 514725, за реєстрованим № 4469. Іпотекодержатель АППБ «Аваль». Об`єктом обтяження є квартира загальною площею 66,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 . 
Судом першої інстанції встановлено, що перед укладенням договору іпотеки ОСОБА_2 надавав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на оформлення в іпотеку у АППБ «Аваль» спірної квартири. 
Подружжя Брянцевих спільно проживали у спірній нерухомості з 2006 року та зареєстрували своє місце проживання.
Позиція суду апеляційної інстанції
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до положень частини першої  статті 71 СК України майно,  що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Зміст статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приймає до уваги те, що квартира придбана за час проживання сторін у шлюбі, 02 грудня 2005 року подружжям сплачено в рахунок вартості квартири 26 096 грн. 00 коп. та взято кредит на квартиру у розмірі 104 380 грн. 00 коп., а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя.
Тоді як при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.
Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Досліджуючи надані докази суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам по справі, в тому числі договорам дарування грошових коштів, за якими ОСОБА_3 щомісяця дарувала ОСОБА_1 грошові кошти по 800 грн. для погашення кредиту за договором 014/0057/74/37384 від 02 грудня 2005 року.
Згідно частини першої статті 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тоді як надані договори дарування укладені між матір`ю та дочкою самі по собі не доводять, що кошти у вказаній в договорах сумі були використані нею для придбання спірної нерухомості.
Зазначення у наданих відповідачем квитанціях про погашення кредиту за кредитним договором платником ОСОБА_1 не є достатньою підставою для висновку, що внесені грошові кошти є особистою власністю останньої, оскільки саме вона зазначена як позичальник за договором. 
Дані висновки спростовують аргументи наведені в апеляційній скарзі щодо неприйняття судом зазначених договорів дарування та квитанцій. 
Зі змісту статті 57 СК України слідує, що спірна квартира не є особистою приватною власністю відповідачки ОСОБА_1 , в свою чергу вона не позбавлена можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених нею після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі 320/3072/18.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 21 квітня 2020 року

Головуючий                         В.П. Пікуль 

Судді                         Т.О. Кривчун

                                                                       О.В. Чумак