ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/4733/19
провадження № 22-ц/4809/434/20 
Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Голованя А. М., Кіселика С. А., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2019 року у складі головуючого судді Бершадської О. В.    

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
08.01.2019 року Акціонернетовариствокомерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 125 599,63 грн за кредитним договором б/н від 11.02.2012 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.02.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надала право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві.
Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язана сплатити банку штраф в розмірі 0,00 грн. від суми позову. Відповідач не погашала заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 11.06.2019 року утворилась заборгованість у розмірі - 679 055,41 грн, з них: заборгованість за кредитом - 14 701,57 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 659 503,24 грн, заборгованість за пенею та комісією - 4 850,60 грн. 
Банк у своєму позову визначив розмір заборгованості до стягнення в сумі 125 599,63 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 14 701,57 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.02.2012 року по 31.05.2017 року - 110 898,06 грн. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2012 в сумі - 14 701,57 грн та судовий збір в сумі - 224,86 грн.
У задоволенні решти вимог - відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що 11.02.2012 року відповідач ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, виявила бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 погодилася, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідач підтвердила, що зобов`язується дотримуватись вимог Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їхніми змінами на сайті ПриватБанку. Таким чином, відповідач зобов`язалася здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами.
Суд вважав доведеним, що відповідач отримала кредит у сумі 15 000,00 грн, її заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 14701,57 грн підтверджена належними та допустимими доказами і підлягає стягненню, в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, тому не підлягають задоволенню.
       
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення ввказаних вимог у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що 11.02.2012 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Стверджує, що відповідач погодилась з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг; ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення до підписання договору, про що свідчить її підпис на вказаній заяві. 
Відповідач прийняла умови банка, оскільки користується кредитними коштами, що відображено у розрахунку заборгованості, сплачувала заборгованість за тілом кредиту, процентами, пені.
Позивач звертає увагу на те, що за весь період користування кредитною картою відповідачем сплачувалися кошти за користування кредитом, тобто процентна ставка була узгоджена сторонами.
Вважає, що суд першої інстанції знехтував принципами платності кредитного договору, не врахував, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відповідач також подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначає, що суд не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що доводи позовної заяви про підписання нею заяви б/н від 11.02.2012 року і отримання кредиту в розмірі 15 000,00 грн не грунтуються на доказах, оскільки ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_1 не ознайомлена з умовами договору та його не підписувала. Також у матеріалах справи відсутні докази про отримання коштів у розмірі 15 000,00 грн.
Вважає, що розрахунок заборгованості не може бути доказом, так як складений позивачем одноособово,має сумнівний характер і складений без підтвердження відповідних операцій, як це вимагає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». 

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
АТ КБ «ПриватБанк» до своєї позовної заяви долучено копію анкети-заяви, згідно якої ОСОБА_1 виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», зі змісту якої не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки (а.с.7). 
На думку колегії суддів апеляційного суду якість копії вказаної анкети-заяви не надає можливості без застосування спеціальних засобів з`ясувати істотні умови договору та дотримання вимог щодо його підписання позичальником, оскільки в рядку «клієнт» не вбачається дата підписання заяви, відсутній підпис, міститься лише ПІБ особи: " ОСОБА_1 ", дата « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та підпис представника АТ КБ «ПриватБанк» наявна тільки у рядку «банк».
До позовної заяви долучено фотокопію паспорта ОСОБА_1 , на якій своїть позначка "копія вірно", дата 05.02.2014 і підпис (а.с.33).
Позивачем також надано витяги: з тарифів обслуговування кредитних карток із зазначенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміром штрафу та пені, та з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року, на яких відсутні підписи від імені ОСОБА_1 чи ОСОБА_1 (а.с.8, а.с.9-32).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.02.2012 року станом на 11.06.2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 125 599,63 грн, що складається з: 14701,57 грн - заборгованість за кредитом; 110898,06 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 11.02.2012 року по 31.05.2017 року (а.с.5-6).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За нормами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним.
Вимоги до письмової форми правочину встановлені у ст. 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала свою письмову згоду на укладення кредитного договору.
Так, до матеріалів справи долучено копію анкети-заяви на ім`я ОСОБА_1 і позивачем стверджується, що відповідач підписала вказану анкету-заяву 11.02.2012 року, проте зі змісту самої анкети-заяви не вбачається дата та підпис клієнта, а міститься лише ПІБ - ОСОБА_1 (а.с.7).
Розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2012 року банком надано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.5).
У своєму відзиві відповідач, від імені якої діяв адвокат Москаленко Ю. В., заперечувала підписання будь-яких заяв від її імені та укладення між нею та банком кредитного договору (а.с.58), банк надав відповідь на відзив, до якого долучив виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2001 по 05.11.2019 (а.с. 73-78) та фото клієнта з картою (а.с.79), проти належності і допустимості яких заперечувалось у клопотанні відповідача.
Суді першої інстанції не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не врахував заперечення відповідача, не вжив заходив до перевірки наданих позивачем копіям документів, на які він посилався як на письмові докази, безпідставно вважав, що вимоги банку в частині стягнення кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів) доведені належними, допустимими і достатніми доказами. 
Згідно норм ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
З метою перевірки доводів апеляційних скарг ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у АТ КБ «ПриватБанк» витребувано для огляду оригінал анкети-заяви, оформленої від імені ОСОБА_1 від 11.02.212 року, встановлено строк для виконання вказаної ухвали апеляційного суду протягом п`яти календарних днів з дати її отримання.
Зазначена ухвала апеляційного суду отримана позивачем 11 лютого 2020 року (а.с.131), проте вимоги ухвали суду не виконані, позивачем не надано оригінали доказів.
Без належної перевірки письмових доказів, копії яких долучено до позовної заяви, колегія суддів не може дійти обгрунтованого висновку щодо доведеності обставин укладення між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору.
Надана позивачем копія анкети-заяви від 11.02.2012 року не містить достатніх даних щодо дотримання сторонами письмової форми кредитного договору, оскільки не відображає підпису позичальника.
Колегія суддів враховує, згідно поданої до суду першої інстанції заяви позивач просив розглядати справу за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 42).
На підтвердження існування основного зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» надало лише розрахунок заборгованості за період з 11.02.2012 року по 11.06.2019 року без зазначення повного номеру основної карти і рахунку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 як невід`ємні частини спірного договору, які не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, про укладення якого шляхом підписання заяви-анкети від 11.02.2012 свтіерджується позивачем.
Розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує факту отримання відповідачем кредитних коштів і укладення кредитного договору, чи отримання кредитної картки.
Надане АТ КБ «ПриватБанк» фото (а.с. 79) також не містить даних щодо ідентифікації зображеної на ньому особи та карти, про одержання якої вказує банк.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» докази не підтверджують існування між сторонами кредитних зобов`язань. 
Належних, допустимих і достатніх доказів обставин щодо підписання відповідачем кредитного договору, надання їй кредиту у готівковій чи безготівковій формі, отримання кредитної картки та відкриття карткового рахунку, а також факту користування нею кредитними коштами позивачем не надано. 
Відповідно, перевірити розмір нарахованих банком сум боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим. 
Доводи позивача щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі, за його недоведеністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.02.2012 року.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2881,50 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"  залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2019 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"  до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.02.2012 року відмовити в повному обсязі.
В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 - 2881,50 грн сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

А. М. Головань 

С. А. Кіселик