ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1226/18  Номер провадження 22-ц/814/960/20	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,
З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,
Представника відповідача: Захарова Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Кременчуцька птахофабрика", треті особи: Потоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення орендної плати
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року, ухвалене без участі учасників справи під головуванням судді Колотієвського О.О.,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Кременчуцька птахофабрика», за участю третіх осіб: Потоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення орендної плати.

Вказував, що на виконання Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року Закритому акціонерному товариству ПТФ "Росія" Потоківською сільською радою Кременчуцького району, у відповідності до рішення від 12 січня 1996 року 6-ї сесії 22 скликання, виданий Державний акт на право колективної власності на землю -серія ПЛ-13 від 18.07.1996 року. До Державного акту на право колективної власності додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства - ЗАТ ПТФ Росія в кількості 586 осіб. Позивач вважає, що оскільки він внесений до зазначеного списку, то відповідно він має право на земельну частку.

З моменту передачі землі у колективну власність, з 1996 року виділена на розпаювання земля, площею 394,64 га орендується відповідачем - Закритим акціонерним товариством ПТФ "Росія" реорганізованим в Товариство з додатковою відповідальністю ТДВ " Кременчуцька птахофабрика" і з того ж часу відповідач щомісячно сплачував орендну плату продуктами за ціною 60% їх вартості, а саме: видавав із належної відповідачу комори по дві штуки битих курей на 111 грн.60 коп., по 60 яєць на 100 грн. 80 коп. і по 40 кг. комбікорму на 127 гри. 20 коп., що становить 339 грн. 60 коп. на місяць. За рік заборгованість складає - 4075 грн. 20 коп.
З січня 2010  року   відповідач  відмовився  від виконання своїх обов`язків і до цього часу не сплачує орендну плату ні продуктами, ні грішми. Заборгованість за  період з 1 січня 2010 року по червень 2018 року, тобто за 8 (вісім) років і 6 (шість) місяців становить - 34639 грн. 20 коп.(тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень 20 коп.).
Вказує, що на запит його адвоката щодо відмови від виконання зобов`язання, відповідач відповіді не надав. На його запит відповідач повідомив що підставою припинення виплат є те, що між ним і ТДВ "Кременчуцька птахофабрика" договір оренди земельної ділянки не укладався.
Натомість відповідач приховав той факт, що з протоколу загальних зборів ПТФ «Росія» від 18 липня 1995 року вбачається , що із загальної кількості членів ПТФ 586 чоловік на зборах присутні 427 членів ПТФ, які вирішили: "Реорганізувати ПТФ "Росія" у закрите акціонерне товариство ПТФ "Росія", та прийняти колективну форму власності на землю і, визначити її землею загального користування, без права приватизації".
Рішенням Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області (одинадцята сесія двадцять другого скликання) від 23 жовтня 1996 року затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ЗAT «Птахофабрика Росія", яким передбачено передати у колективну власність 394,64 га, з них загального користування - 394,64 га.
В пункті другому цього ж рішення зазначено: "Приймаючи до уваги, що право постійного користування землею та колективної власності на землю за чинним законодавством посвідчується державними актами, видати державні акти на право колективної власності на землю ЗАТ "Птахофабрика Росія", підготовлені Інститутом "Укрводпроект", якими передбачено в межах Потоківської сільської Ради передати в колективну власність - 394,64 га. в розрізі угідь згідно додатку №1.
Більше того, згідно статті 1 Статуту, зареєстрованого 08.09.2011 року із змінами від 29.09.2011 року та від 23.08.2012 року Товариство з додатковою відповідальністю "Птахофабрика Росія" (далі Товариство) створене згідно із рішенням засновників - Протокол № 1 від 17.08.2011 року шляхом перетворення (реорганізації) з закритого акціонерного товариства "Птахофабрика Росія", створеного шляхом реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства птахофабрика "Росія" відповідно до рішення засновників від 31.07.1995 року, і є правонаступником згаданого ЗАТ "Птахофабрика Росія" з усіх прав та обов`язків.
З цих підстав позивач вважає, що відповідач за період з 1 січня 2010 року по липень 2018 року, тобто за 8 (вісім) років 7 (сім) місяців заборгував йому 34639 грн.(тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень 20 коп.).

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Кременчуцька птахофабрика", треті особи: Потоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення орендної плати, - відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити задовольнити заявлені ним позовні вимоги у задоволенні позовних вимог.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Зазначає про те, що на виконання Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року Закритому акціонерному товариству ПТФ «Росія» Потоківською сільською радою Кременчуцького району, у відповідності до рішення від 12 січня 1996 року 6-ї сесії 22 скликання, виданий Державний акт на право колективної власності на землю – серія ПЛ-13 від 18 липня 1996 року.
До державного акту на право колективної власності додано список громадян – членів колективного сільськогосподарського підприємства ЗАТ ПТФ «Росія» в кількості 586 осіб, до якого внесений і він, а тому має право на земельну частку (пай).
Ні відповідач, ні Потоківська сільська рада, а ні Кременчуцька державна районна адміністрація не вирішили питання розпаювання землі та видачі сертифікатів на право власності земельної частки (паю) у відповідності до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року, порушивши при цьому Указ Президента України №1529/99 від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».
Керівництво ПТФ «Росія» до видання Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року дійшло висновку про прийняття колективної форми власності на землю, визначивши її землею загального користування, без права приватизації.
Зазначає про те, що згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області інформація щодо власника (користувача ) земельною ділянкою з кадастровим номером 5322484400:05:000:0452 відсутня і в державному земельному кадастрі такий номер станом на 03 грудня 2018 рік не числиться.
Вважає, що в діях керівництва ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» наявні шахрайські дії, оскільки відповідач проігнорував рішення Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області від 23 жовтня 1996 року, яким затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ЗАТ «Птахофабрика Росія», яким передбачено передати у колективну власність 394,64 г, з них – загального користування 394,64 га.
З моменту передачі землі у колективну власність а саме з 1996 року, виділена на розпаювання земля, площею 394,64 га орендується відповідачем ЗАТ ПТФ «Росія» реорганізованим з Товариством з додатковою відповідальністю «Кременчуцька птахофабрика». З того часу відповідач щомісячно сплачував орендну плату продуктами за ціною 60% їх вартості, а саме: видавав із належної відповідачу комори по дві штуки битих курей на суму 111 гривень 60копійок; по 60 яєць на 100 гривень 80 копійок; по 40 кг комбікорму на суму 127 гривень 20 копійок, що загалом складає 4075 гривень 20 копійок.
Також апелянт заперечує проти можливості застосувати строки позовної давності до позовних вимог.
Вважає, суд порушив процесуальні норми, проігнорувавши надані стороною позивача докази та пояснення свідків, не вивчив матеріали справи, не оцінив всі зібрані по справі докази, не взяв до уваги думку третьої особи – Потоківської сільської ради.

Недотримані ним кошти за оренду землі є збитками в сенсі положення п.2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України.

ТДВ «Кременчуцька птахофабрика». надало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Місцевим судом встановлено, що ЗАТ «Птахофабрика Росія» було зареєстровано у 1995 році шляхом реорганізації КСП «Птахофабрика Росія» відповідно до рішення членів цього КСП та є його правонаступником.

На виконання Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року Закритому акціонерному товариству ПТФ "Росія" Потоківською сільською радою Кременчуцького району, у відповідності до рішення від 12 січня 1996 року 6-ї сесії 22 скликання, виданий Державний акт на право колективної власності на землю -серія ПЛ-13 від 18 липня 1996 року. Додатком № 1 визначено список громадян, які є членами ЗАТ ПТФ Росія».

В ході судового розгляду справи жодна із сторін не заперечували ту обставину, що позивач був включений до вказаного списку. 

Рішенням Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області (одинадцята сесія двадцять другого скликання) від 23 жовтня 1996 року затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ЗAT «Птахофабрика Росія», яким передбачено передати у колективну власність 394,64 га, з них загального користування - 394,64 га.

ТДВ «Птахофабрика Росія» (код ЄДРПОУ 05387914) зареєстроване шляхом перетворення в 2011 році Закритого акціонерного товариства «Птахофабрика Росія» (код ЄДРПОУ 05387914 місцезнаходження: 39741, Полтавська обл., Кременчуцький район, село Потоки, ВУЛ.ЛЕНІНА, будинок 2) та стало правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Птахофабрика Росія».

В подальшому ТДВ «Птахофабрика Росія» змінило найменування на ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» та є його правонаступником.

Таким чином, на даний час ТДВ «Птахофабрика Росія» є законним  користувачем земельної ділянки згідно з державним актом про право колективної власності на землю від 19 червня 1996 року.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Відповідно до ст. ст. 5, 17, 23 ЗК України в редакції від 1992 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,  сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші грунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутіли, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
25 жовтня 2001 р. прийнято та введено у дію з 1 січня 2002 р. новий Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України 1992 року втратив чинність. 
Згідно п.п.7,8, 21 розділу X «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України 2002 року передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.
Установити, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Ст.125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням Індексів інфляції, якщо Інше не передбачено договором оренди, У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.
Пункт 288.4 ст.288 Податкового кодексу України також визначає, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння І користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки Із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Згідно до ч. 2, ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Таким чином, наявність згоди на укладення договору оренди землі та наявність підписів сторін є одним із обов`язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.        

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що правом передати земельну ділянку в оренду наділений виключно власник такої земельної ділянки, а орендна плата сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме: з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо інше не встановлено умовами договору.

Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  Кожна  сторона зобов`язана довести ті обставини, на  які  вона  посилається  як на  підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

При розгляді справи судом було встановлено ту обставину, що до моменту проведення розпаювання  земельної ділянки між Товариством та особами, які включені в списку № 1 додатку до Державного акту про право колективної власності на землю не було досягнуто угоди щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою та його розміру. 

Позивачем також не надано жодних доказів про те, що він витребував у встановленому  законом  порядку  з колективної власності належну йому земельну ділянку (пай) .

Як вбачається з позовної заяви, доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначав, що до 2010 року, йому у відповідності з вимогами п. 9.4 колективного договору виплачувалася плата у вигляді пільгового продажу сільськогосподарської продукції. З матеріалів справи вбачається, що згідно умов колективного договору  на 2007- 2012  роки   були визначені соціально-трудові гарантій, у відповідності до яких передбачений пільговий продаж дерті, м`яса курей 92 голови) та яєць 60 штук.
(а. с. 166). 

Дослідивши зазначені умови колективного договору апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що це право є саме орендною платою є безпідставними. 

Невідпуск відповідачем позивачу за пільговими цінами вказаної продукції не можна ототожнювати із збитками (в розумінні ст.22ЦК) внаслідок неотримання плати за користування земельною ділянкою.

Умови колективного договору та їх виконання є іншими правовідносинами чим правовідносини щодо права на орендну плату за користування земельною ділянкою.
Доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права також не знайшли свого підтвердження в ході перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду, оскільки останнім належним чином надана оцінка доказам, які були подані як позивачем, так і відповідачем у справі.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року.
Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вимог апеляційної скарги, а апелянт звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

        Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 14 травня 2020 року.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська         

                                                               Л.І. Пилипчук