ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/1460/18  Номер провадження 22-ц/814/1076/20	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2020 року у складі судді Колотієвського О.О.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
В лютому 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Позов мотивовано тим, що з 21.04.2001 року по 25.12.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що після розірвання шлюбу син проживає з нею, а відповідач не приймає участі у його вихованні, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює та має таку можливість. Вона є інвалідом другої групи довічно, має невеликий дохід, несе значні витрати на утримання, виховання, надання освіти синові. 
Оскільки у 2012 році вона вживала заходи щодо стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_3 , вважає, що має право ставити питання про стягнення аліментів за минулий час, з 01.01.2016 року.
Посилаючись на наведені обставини, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2016 року до повноліття дитини.
Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 червня 2018 року даний позов було задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2016 року до повноліття дитини. 
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року вказане судове рішення скасоване за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, справу призначено до розгляду у спрощеному порядку.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2218 гривень щомісяця, починаючи з 01 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина добровільно не надає, а розмір аліментів у сумі 2218 гривень буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи при визначенні розміру аліментів, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі - 1000 грн., починаючи з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення суду не відповідає критеріям мотивованості, повноти та обґрунтованості, мотивувальна частина не містить жодних висновків стосовно наданих ним доказів та наведених доводів.
Вказує, що суд фактично вирішив питання про стягнення аліментів за минулий час за відсутності доказів його ухилення від сплати аліментів, а визначений судом розмір аліментів, виходячи з обсягу його доходів та стану здоров`я є надмірним тягарем, оскільки перевищуватиме його річний дохід та позбавить можливості лікуватись, сплачувати комунальні платежі, придбавати продукти харчування та одяг навіть у мінімальному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України). 
По справі встановлено, що сторони по справі є батьками  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1 , яке видане 27 лютого 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті. Києві. 
Після розірвання шлюбу сторін за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2008 року їх неповнолітній син залишився проживати з матір`ю - позивачкою по справі ОСОБА_2 . 
Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо та відповідно до норм частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, як батько, зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. 
Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Суд визначає розмір аліментів з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини та платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
Присуджуючи аліменти з відповідача у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років - 2218 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою, що дохід відповідача не є достатнім для мінімального рекомендованого розміру аліментів, а висновки суду про спроможність платника аліментів надавати кошти на утримання дитини у такому розмірі, зважаючи на сплату ним аліментів під час виконання заочного рішення по справі до його перегляду й скасування судом, взагалі не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.
Відповідною мірою заслуговують на увагу обставини, що встановлені, але не були належно оцінені судом першої інстанції, й доводи відповідача в частині, яка зводиться до необхідності врахування його матеріального стану та стану здоров`я при визначенні розміру аліментів.
Закон вимагає, щоб розмір аліментів не був меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у даному випадку - не менше 1109 грн., що є мінімальним розміром задля забезпечення потреб дитини, тому доводи апеляційної скарги відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. колегія суддів відхиляє, як такі, що не відповідають вимогам закону. 
На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, матеріального стану та стану здоров`я, як відповідача, так і позивачки, яка є інвалідом 2 групи довічно, розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін у 1500 грн. на місяць не суперечить вимогам закону щодо мінімального забезпечення дитини відповідного віку, відповідатиме інтересам дитини, не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме принципу рівності прав та обов`язків батьків.
За наявності для того підстав, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, а також про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, та доводити встановленим порядком відповідні вимоги.
Колегія суддів апеляційного суду також не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів з відповідача починаючи з 01 січня 2016 року з огляду на відсутність належних та допустимих доказів його ухилення від надання утримання дитині.
За нормами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
При цьому, факт ухилення, тобто умисних дій чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від виконання свого обов`язку, є предметом доказування по справі.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 в червні 2012 року зверталася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, яка ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2012 року була залишена без розгляду.
Проте, сам факт звернення з позовом до суду не доводить неможливість одержання нею аліментів з відповідача через ухилення останнього від їх сплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження таких обставин ОСОБА_2 по справі не надано та відповідно суду не доведено, що нею вживались певні заходи для отримання аліментів з відповідача з 01 січня 2016 року.
Присуджуючи аліменти за минулий час, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну оскаржуваного судового рішення в частині визначеного розміру аліментів та часу їх присудження.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2020 року змінити в частині визначеного розміру аліментів та часу їх присудження, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи з 05 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття».
В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

       О.В. Прядкіна