___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1359/19	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів - Єщенка О.В., Танасогло Т.М.
за участю секретаря - Пономарьової Н.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Позивачі звернулись до суду з вказаним вище адміністративним позовом та посилаючись на порушення відповідачем положень ст. ст. 3.6, 8, 19, 21, 22, 46, 58, 64, 68, 126, 130 Конституції України під час призначення та перерахунку пенсії, просили суд: 1. визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (надалі - УПФУ) щодо зниження позивачам розміру оцінки одного року трудового стажу з 01 жовтня 2017 з 1,35 до 1,0 протиправними (надалі - Вимога №1); 2. зобов`язати відповідача, починаючи з 01 жовтня 2017 здійснити перерахунок пенсії позивачам із застосуванням середньої зарплати по Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 що дорівнює по ОСОБА_1 - 0,56925, а по ОСОБА_2 - 0,38587 і виплатити занижені суми пенсії за минулий час з компенсацію їм не отриманого доходу з наданням розрахунку компенсації без зволікань не пізніше місячного терміну, в подальшому виплачувати указані пенсії з урахуванням коефіцієнту страхового стажу 1,35 відповідно до належних перерахунків (надалі - Вимога №2); 3. визнати протиправними дії УПФУ щодо перерахунку пенсії по архівній довідці від 11.04.2018 р. №9 01-15/860 Комунальної установи "Трудовий архів м. Херсона" щодо заробітків позивача в Херсонському облуправлінні Держкомнафтопродукту України, зробленому з 1 червня 2018, а не з 1 липня 2010 та заниженню розміру пенсії через застосування обмежувального коефіцієнта 5,6 (надалі - Вимога №3); 4. визнати протиправними дії відповідача щодо заниження з 1 липня 2010 страхового стажу на 7 місяців і 4 дні в період з 28 березня 1995 по 2 листопада 1995 роботи в ВКФ "Стройдеталь" АО Мінскдрев" (надалі - вимога №4); 5. визнати протиправними дії УПФУ щодо виплати пенсії в період з 1 квітня 2015 до 1 лютого 2017 в розмірі лише 85% від призначеної (надалі - Вимога №5); 6. зобов`язати відповідача відповідно до Конституції України та чинного законодавства, що не суперечить Основному Закону України, зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням повного заробітку та повного страхового стажу за весь час з моменту призначення пенсії, зокрема, перерахувати пенсію по архівній довідці щодо заробітків в Херсонському облуправлінню Держкомнафтопродукту України з 01 липня 2010 до теперішнього часу без заниження заробітків за 1991-1992 роки та в період з 01 вересня 2000 до 01 березня 2001 через їх обмеження максимальним коефіцієнтом заробітків, яких в той час не існувало та перерахувати  пенсію з 01 липня 2010 до теперішнього часу, врахувавши в загальний страховий стаж позивача 7 місяців і 4 дні за період з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995. роботи в ВКФ «Стройдеталь» АО Мінськдрев» (надалі - Вимога №6); 7. зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми пенсії по архівній довідці «Трудового архіву м. Херсона» від 11 квітня 2018 № 01-15/860 про заробіток в облуправлінні Держкомнафтопродукту України за період з 01 липня 2010 без обмеження його заробітків до моменту її виплати з нарахуванням компенсації втрати доходів (надалі - Вимога №7); 8. зобов`язати відповідача виплатити недоплачені суми пенсії в результаті заниження страхового стажу відповідачем на 7 місяців і 4 дні за період з 01 липня 2010 до моменту їх виплати з нарахуванням компенсації втрати доходів (надалі - Вимога №8); 9. зобов`язати відповідача виплатити зменшену на 15% пенсію в період з 01 квітня 2015 до 01 лютого 2017 з нарахуванням компенсації втрати доходів (надалі - Вимога №9); 10. зобов`язати відповідача виплачувати пенсію в подальшому позивачам згідно проведеного перерахунку та відповідно до діючого законодавства без порушення Конституційних норм України (надалі - Вимога №10); 11. зобов`язати відповідача зробити перерахунки пенсій позивачам та виплатити недоплачені їм суми пенсій за весь час з моменту призначення їм пенсій з наданням звіту про перерахунки пенсій та розрахунки компенсації втрати доходів не пізніше місячного терміну. Крім того, в указаний термін надати звіт Суду та позивачам з проведення указаної роботи з перерахунками пенсій та розрахунками компенсацій втрачених доходів позивачами (надалі - Вимога №11).
15 жовтня 2019 ОСОБА_1 доповнив раніше заявлені позовні вимоги вимогою 12. та просив суд: визнати дії відповідача щодо заниження його пенсії при перерахунках її та привласнення його права на оптимізацію коефіцієнта зарплати згідно ст. 40 Закону України №1058 протиправними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача за варіантами, що не погіршують його пенсійне забезпечення, а оптимально покращують його (далі вимога - № 12); 13. по погодженню з ОСОБА_1 реалізувати його право на оптимізацію в межах 50-ти коефіцієнтів зарплати відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (надалі - Закон №1058) виключити із розрахунку і перерахунків його пенсії коефіцієнтів зарплати підряд за період з 01 січня 2004 до 01 січня 2008 (надалі вимога - 13); 14 виплатити занижені суми його пенсії за минулий час з компенсацією йому не отриманого доходу з наданням відповідних розрахунків без зволікань не пізніше 5-ти денного терміну та в подальшому виплачувати йому пенсію без порушень в установленому чинним законодавством порядку, що кореспондується з Конституцією України (надалі вимога №14); 15. в 10-денний термін надати звіт суду і позивачу з проведенням указаної роботи по перерахунку пенсії ОСОБА_1 (надалі позовна вимога - №15).
За наслідками розгляду адміністративного позову Херсонським окружним адміністративним судом 01 листопада 2019 ухвалено рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції визнав протиправним не зарахування ГУ ПФУ до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми «Стройдеталь» АО «Мінскдрев» та зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми «Стройдеталь» АО «Мінскдрев» та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2010 з урахуванням зазначеного стажу та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - судом відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ГУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Приймаючи означене рішення, відносно позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що: (позовна вимога №1, №2) - пунктом 43 Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.
Встановлений Законом України порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №1058 та безумовність його проведення, є обов`язковим для виконання органами державної влади, зокрема відповідачем у справі.
Проведений ГУ ПФУ перерахунок пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призвів до збільшення розміру пенсій позивачів (пенсія ОСОБА_2 : до перерахунку - 1451,64 грн., після - 1603,68 грн., пенсія ОСОБА_1 : до перерахунку - 2617,51 грн., після - 3942,86 грн.).
З наведеного вбачається, що звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивачів, на яке вони посилаються, не відбулося, оскільки за результатами змін розмір пенсійного забезпечення збільшився, тобто фактично має місце зміна механізму нарахування пенсії. Тобто зміни в порядку нарахування не можуть бути розцінені як дискримінаційні, оскільки стосуються всіх осіб, як тих, яким пенсія була призначена до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (у зв`язку з приписами Прикінцевих положень Закону №1058) так і тих, яким пенсія буде призначатись після внесених до Закону змін.
Твердження позивачів про те, що зміна розміру оцінки одного року трудового стажу з 1,35 до 1,00 зменшила розміри належної позивачам пенсії, суд визнав помилковими, оскільки після змін до Закону №1058 перерахунок пенсії позивачем було зроблено одразу з застосуванням коефіцієнта в розмірі "1,00", розрахунків з застосуванням коефіцієнту "1,35" після змін до закону не відбувалось, отже не може вважатись зменшеним те, що не було нараховано взагалі;
(позовна вимога №3) - посилання позивача на неконституційність певних положень законів є помилковим, оскільки в передбаченому Конституцією України порядку зазначені законодавчі акти неконституційними не визнані, отже підлягають обов`язковому виконанню.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при виконанні покладених на нього функцій згідно ч.2 ст. 19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що робить не можливим прийняття ним рішень щодо невиконання прямих приписів Закону №1058-ІV, зокрема стосовно застосування обмежувального коефіцієнту при обрахунку пенсії позивача. 
Заяву про перерахунок пенсії з урахуванням більшого заробітку разом з архівною довідкою КУ "Трудовий архів м. Херсона" від 11 квітня 2018 №01-15/860, у якій містились відомості щодо розміру виплачених позивачу в період з лютого по травень 1993 сум заробітної плати, ОСОБА_1 подав до ГУПФ України лише 12 червня 2018.
З наведеного, враховуючи названі вище законодавчі приписи, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на спірний перерахунок пенсії починаючи з 01 червня 2018, як це й було зроблено органом пенсійного фонду.
При цьому, суд врахував, що позивач вживав заходів для отримання поданої для перерахунку пенсії довідки раніше та те, що недобросовісні дії колишніх керівників підприємства заважили йому в цьому. Проте, наслідком подібних дій колишнього керівництва може бути лише їх відповідальність перед позивачем. Зазначені обставини не породжують право відповідача вимагати від органу Пенсійного фонду України додаткових компенсацій за дії третіх осіб. Тому позовна вимога №3 ОСОБА_1 задоволенню не підлягає;
(позовна вимога №4) - записи про роботу позивача в трудовій книжці вчинені в належній хронології, не суперечать іншим записам зазначеного документа, що свідчить про достатню вірогідність запису про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми "Стройдеталь" АО Мінськдрев 02 листопада 1995.
Такий недолік як не зазначення роботодавцем номеру наказу про звільнення, суд визнав суто технічним та, за умови відсутності інших обґрунтованих сумнівів в справжності запису, недостатнім для ініціювання процедури підтвердження стажу, передбаченої Порядком №637. 
Тому, в даному конкретному випадку, відмову ГУ ПФУ у врахуванні до стажу періоду його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми "Стройдеталь" АО "Мінскдрев", суд вважає проявом надмірного формалізму, що призвів до порушення прав ОСОБА_1 .
Відповідно ч.2 ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми "Стройдеталь" АО "Мінскдрев" зі здійсненням перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2010 з урахуванням зазначеного стажу та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;
(позовна вимога №5) - зміст частини першої статті 47 № 1058-IV (в редакції Закону №213-VIII) вказує на те, що працюючим пенсіонерам, розмір пенсії яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність починаючи з 01 квітня 2015, пенсія виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
ОСОБА_1 у період з 01 квітня 2015 по 06 січня 2017 працював на посаді директора ТЗОВ «Аудиторська фірма «Пріораудит».
Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 (без обмеження) становив 2335,77 грн.; з 01 вересня 2015 - 2382,27 грн., тобто був більше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність за 2015-2016 роки.
Отже в період з 01 квітня 2015 по 06 січня 2017 позивач був працевлаштований, розмір його пенсії перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, а тому дії ГУ ПФУ щодо виплати в зазначений період пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру є правомірними;
(вимога №6) -  позовні вимоги є похідними від позовної вимоги №4;
(вимога №7) - про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми пенсії по архівній довідці «Трудового архіву м. Херсона» від 11 квітня 2018 № 01-15/860 про заробіток в облуправлінні Держкомнафтопродукту України за період з 01 липня 2010 без обмеження його заробітків до моменту її виплати з нарахуванням компенсації втрати доходів, оскільки вона є похідною від позовної вимоги №3;
(вимога №8) - позовна вимога є похідною від позовної вимоги №4;
(вимога №9) - так як судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій УПФУ щодо виплати пенсії в період з 01 квітня 2015 до 01 лютого 2017 в розмірі лише 85 % від призначеної, не підлягають задоволенню також й позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити зменшену на 15 % пенсію в період з 01 квітня 2015 до 01 лютого 2017 з нарахуванням компенсації втрати доходів, оскільки така позовна вимога є похідною від основної - вимоги №5;
(вимога №10) - Херсонський окружний адміністративний суд вказав на те, що обов`язок суб`єкта владних повноважень дотримуватись Конституції України та норм чинного законодавства передбачений ч.2 ст.19 КАС України, законами, а також підзаконними нормативними правовими акта, що регулюють його діяльність, є загальноприйнятою нормою поведінки будь-якої юридичної та фізичної особи та необхідність виконання такого обов`язку не заперечується відповідачем, суд зазначає, що така вимога позивача не породжує безпосередньо права чи обов`язки для відповідача, така вимога має загальний характер та спрямована на майбутнє, а тому задоволенню не підлягає;
(вимога №11) - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним незарахування ГУ ПФУ до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми "Стройдеталь" АО "Мінскдрев" та шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 28 березня 1995 по 02 листопада 1995 на посаді головного бухгалтера Виробничо-комерційної фірми "Стройдеталь" АО "Мінскдрев" та здійснити перерахунок його пенсії з 01 липня 2010 у з урахуванням зазначеного стажу та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, суд відмовив у задоволені цієї вимоги, пославшись на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на те, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення, а судом таких обставин не встановлено. 
(вимога №12) - просив суд: визнати дії відповідача щодо заниження його пенсії при перерахунках її та привласнення його права на оптимізацію коефіцієнта зарплати згідно ст. 40 Закону України №1058 протиправними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача за варіантами, що не погіршують його пенсійне забезпечення, а оптимально покращують його - є похідною від вимог №3, №4, №6, №7, №8, №11;
(вимога №13) - ) Про виключення із розрахунку і перерахунків його пенсії коефіцієнтів зарплати підряд за період з 01 січня 2004 до 01 січня 2008, суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки зміст досліджених судом положень законодавства дає підстави для висновку, що пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно визначати розмір заробітної плати (доходу) або страхового стажу, з яких обчислюється пенсія, натомість здійснює розрахунок таких показників на підставі документів, поданих особою при зверненні за її призначенням і наявних у матеріалах пенсійної справи, або пізніше, в порядку, встановленому для перерахунку пенсійної виплати, у межах передбачених законом строків відповідно до документів, поданих пенсіонером, в тому числі, додатково разом з відповідною заявою.
За результатом розгляду заяви ініціатора перерахунку - пенсіонера, орган, що призначає пенсію приймає рішення.
Викладені норми не зобов`язують пенсіонера при зверненні за перерахунком попередньо узгоджувати зміст заяви про перерахунок зі спеціалістами органу Пенсійного фонду України. 
Також, наведені приписи законодавства не містять обов`язку органу, що призначає пенсію пропонувати позивачу усі можливі варіанти перерахунку пенсії, як про це зазначено позивачем у справі;
(вимога №14) - є похідною від вимог №3, №4, №6, №7, №8, №11;
(вимога №15) - є похідною від вимоги №11
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення повністю та постановити нове - про задоволення позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав на те, що судом не правильно застосовано чинне законодавство, а доводи позивачів судом проігноровано. Рішення суду ґрунтується лише на статтях Закону України №1058 від 09 липня 2003, зокрема на ст.. ст.. 25, 41, 44 та інших, що суперечать нормам Конституції України, а саме ст. ст. 1, 3, 8, 19, 21, 22, 58, 64. Також рішення суду прийняте в порушення ст.. 2, 3, 7, 242 КАС України.
10 лютого 2020 від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги. 27 лютого 2020 суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про відмову у долучені до апеляційної скарги доповнень з підстав, визначених ч.1 ст. 303 КАС України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив свої вимоги викладені в апеляційній скарзі вказавши, що просить скасувати рішення суду в частині відмови йому у задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з`ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено, що коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 (надалі Закон № 2148) внесено зміни в ч. 1 статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» друге речення абзацу п`ятого викладено в такій редакції: «За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%».
З цього слідує, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:
Кс - коефіцієнт страхового стажу;
См - сума місяців страхового стажу;
Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює - 1% замість, як було до 11 жовтня 2017 - 1,35%.
Разом з тим, Законом України № 2148-VIII доповнено пункт 43 Прикінцевих положень Закону №1058, та визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.
Отже законодавець поширив дію ст. 25 Закону №1058 не тільки на пенсії, що будуть призначатись після набрання чинності Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 року, а й на раніше призначені пенсії. Таким чином пенсійне законодавство після змін не встановлює альтернативного значення величини оцінки одного року страхового стажу, окрім як - 1%. 
У позові та в апеляційній скарзі позивач, в контексті порушення Законами та підзаконними нормативно-правовими актами його Конституційних прав та свобод, неодноразово посилається на один із принципів адміністративного судочинства - верховенства права. При цьому, ОСОБА_1 прямо закликає суд ігнорувати положення Законів України, що регулюють спірні правовідносини для вирішення його спору з ГУПФУ.
Суд апеляційної інстанції визнає такі твердження позивача помилковими. Складовою поняття «верховенство права» є принцип належного врядування, за якого всі установи, організації, юридичні та фізичні особи, включаючи саму державу, відповідальні перед законами, які в суспільстві є демократично прийнятими, оприлюдненими, застосовуються однаково до всіх і на основі яких здійснюється незалежне судочинство, та які відповідають міжнародним нормам і стандартам відносно прав і основоположних свобод людини. Дотримання принципу «верховенство права» є запорукою забезпечення дотримання принципів ієрархічної вищості закону, рівності перед законом, відповідальності перед законом, справедливого застосування закону, поділу влади, юридичної визначеності, уникнення свавілля та процесуальної і судової прозорості.
Зазначене дає підстави для висновку, що ігнорування положень Закону, який не визнаний Конституційним Судом України неконституційним, є саме по собі, порушенням принципу «верховенства права».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та з 01 липня 2010 отримує пенсію за віком.
04 липня 2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ зі скаргою, де вказав, що при перерахуванні його пенсії з 01 жовтня 2017 безпідставно застосовано коефіцієнт страхового стажу « 1,0» замість « 1,35». Це призвело до зменшення розміру пенсії більш ніж на 1200 грн. за місяць. 
ГУПФУ 01 серпня 2018 складено та направлено на адресу ОСОБА_1 відповідь та роз`яснено, що в період з 01 січня 2008 відбувалась зміна величини оцінки одного року страхового стажу спочатку в бік збільшення до значення 1,35%, а 11 жовтня 2017 в бік зменшення - до 1%. Тому пенсія ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 перерахована та становила 3942 грн. 86 коп.
12 червня 2018 пенсія позивача була перерахована на підставі його заяви про перерахунок та довідки від 11 квітня 2018 №01-15/860, виданої комунальною установою «Трудовий архів м. Херсона». Перерахований розмір пенсії з 01 червня 2018 становить 3992 грн.50 коп.
При цьому, не зважаючи на зменшення коефіцієнту страхового стажу ОСОБА_1 , розмір його пенсії з 01 жовтня 2017 підвищився на 1325 грн. 35 коп. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені зміни підлягають врахуванню в сукупності з тим фактом, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» окрім змін до ст. 25 Закону №1058, доповнено пунктом 43 Прикінцеві положення зазначеного Закону, яким визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Перерахунок пенсій здійснюється із застосуванням розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого на 1 грудня 2017 Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.
Отже законодавець поширив дію ст. 25 Закону №1058 не тільки на пенсії, що будуть призначатись після набрання чинності Законом України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017, а й на раніше призначені пенсії. 
Зазначені зміни пенсійного законодавства не передбачають альтернативного значення величини оцінки одного року страхового стажу - 1%, а отже, для неврахування при розрахунку пенсії за п.43 Прикінцевих положень Закону України №1058 підстав немає. 
Твердження позивача про погіршення його пенсійного забезпечення з набранням чинності Закону України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та порушення у зв`язку з цим його прав, визначених ст.ст. 21, 22 Конституції України - суд апеляційної інстанції відхиляє.
У Рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001 Конституційний Суд України вказав на те, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними  обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів. 
Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. 
Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Згодом у пункті 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив: «Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України ( 254к/96-ВР ) громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення.
Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України ( 254к/96-ВР ). 
Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на це вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 № 5-рп/2005 - «Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України».
Наведене дає підстави для висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції де йдеться про те, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відхиляючи вимоги позивача щодо невідповідності діючого законодавства України положенням Конституції та необхідності відходу суду від положень Закону для вирішення справи на користь ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції посилається на пункт 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 № 5-рп/2005 де підтверджено, що відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Також у п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України визначено, що, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки визначаються виключно законами України.
Оскільки Конституційним Судом України не розглядалось та не приймалось рішень про неконституційність, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», посилання позивача на неконституційність певних положень законів є помилковим.
Як вже вказувалося вище, проведений ГУ ПФУ перерахунок пенсії ОСОБА_1 призвів до збільшення розміру його пенсії. Так пенсія позивача до перерахунку становила - 2617,51 грн., після перерахунку - 3942,86 грн. Тому твердження ОСОБА_1 в адміністративному позові та в апеляційній скарзі на рішення суду стосовно звуження його Конституційних прав на соціальний захист визначених ст. 46 Конституції України - не відповідає дійсності. Фактично відбулася зміна механізму нарахування пенсії. 
Херсонський окружний адміністративний суд вірно зазначив у рішенні від 01 листопада 2019, що коефіцієнт «1,35», який змінено на коефіцієнт « 1» не є індивідуальним коефіцієнтом позивача, який певним чином характеризує показники його трудової діяльності в минулому (не залежить від трудового стажу, розміру внесків та будь яких інших добутків конкретної особи), а є однаковим для всіх пенсіонерів, які отримують пенсію за віком. Тому зміни в порядку нарахування не можуть бути розцінені як дискримінаційні та стосуються всіх осіб, як тих, яким пенсія була призначена до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (у зв`язку з приписами Прикінцевих положень Закону №1058) так і тих, яким пенсія буде призначатись після внесених до Закону змін.
У справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) ЄСПЛ вказав на таке - будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 50); говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109.
Таким чином позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

Під час дослідження трудової книжки ОСОБА_1 та архівної довідки КУ "Трудовий архів м. Херсона" від 11 квітня 2018 №01-15/860 судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 20 лютого 1986 по 04 травня 1993 року працював на посаді головного бухгалтера Херсонського обласного Держкомнафтопродукту України, отримував заробітну плату, що визначена в довідці окремою сумою за кожний місяць роботи. ОСОБА_1 не отримував заробітної плати (доходу) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, не працював в сільському господарстві, не був зайнятий на сезонних роботах, не працював у старательських артілях та не виконував в цей час робіт (не надавав послуг) за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-ІV (в чинній редакції на час спірних правовідносин) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Наведена вище правова норма кореспондується з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону №1058-ІV, де передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу пунктом 1 Порядку затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 20 квітня 2005 року №306 (надалі - Порядок) передбачено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, що до 01 липня 1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, зокрема тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, розрахунок пенсії ОСОБА_1 здійснено на підставі загального страхового стажу та розміру заробітної плати за періоди його роботи з 01 січня 1991 по 31 грудня 2016. При розрахунку пенсії позивача ГУПФУ, за періоди з 01 листопада 1991 по 30 листопада 1991, 01 грудня 1991 по 31 грудня 1991, з 01 серпня 1992 по 31 серпня 1992, з 01 листопада 1992 по 30 листопада 1992, застосовано коефіцієнт заробітку 5,60000, оскільки коефіцієнти з розрахунку «заробіток (дохід)» середньомісячна заробітна плата по народному господарству України» за наведені вище місяці роботи позивача становлять більший за коефіцієнт 5,60000 розмір. Оскільки в зазначені періоди позивач не входив до переліку осіб, на яких не розповсюджується дія обмеження застосування коефіцієнту заробітку, відповідачем правомірно було застосовано коефіцієнт 5,6.
Твердження ОСОБА_1 викладене в апеляційній скарзі, що при перерахунку його пенсії на 01 червня 2018 відповідач занизив заробітки з яких повністю сплачено пенсійні внески за листопад і грудень 1991 року та серпень і листопад 1992 року на загальну суму, що складає 12,1 середніх заробітних плат по країні, а зміни щодо обмеженні заробітків коефіцієнтом 5,6 для нарахування пенсійних внесків і розрахунку пенсії введені в дію 10 червня 2003 і не мають зворотної дії в часі, не знайшли свого підтвердження як у суді першої так і апеляційної інстанції та спростовуються наведеними вище нормами чинного на цей час законодавства України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст.. ст.. 40, 41 Закону №1058-ІV є чинними на час проведення розрахунку розміру пенсії позивача та до цього часу не скасовані Конституційним Судом України. Вимоги ОСОБА_1 викладені як в позові так і в апеляційній скарзі про порушення його прав та законних інтересів визначених Конституцією України та про обов`язок суду ігнорувати вказані вище положення Закону - є нічим іншим як проявом правового нігілізму.

Щодо частини позовної вимоги №3 стосовно визнання протиправними дій відповідача про перерахунок його пенсії з 01 червня 2018, а не з 01 липня 2010 згідно до архівної довідки від 11 квітня 2018 щодо заробітків ОСОБА_1 в Херсонському облуправління Держкомнафтопродукту України.
Судом попередньої інстанції встановлено, що з заявою до ГУПФУ про перерахунок пенсії з урахуванням більшого заробітку, разом з архівною довідкою КУ «Трудовий архів м. Херсона» від 11 квітня 2018 №01-15/860, у якій містились відомості щодо розміру виплачених позивачу сум заробітної плати в період з лютого по травень 1993, ОСОБА_1 звернувся 12 червня 2018.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Порядок №22-1).
Пунктом 5 зазначеного Порядку №22-1 в редакції, чинній станом на день призначення позивачу пенсії, передбачено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону (абзаци перший, третій, четвертий).
Абзацом 5 пункту 1.7 Порядку №22-1, (в редакції, чинної на дату звернення позивача з заявою (12 червня 2018) визначено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Перелік випадків перерахунку пенсії і які необхідно подати документи визначено підпунктами 2-4 пункту 2.1, 2.6. 2.7, 4.1, 4.2 Порядку №22-1. Також зазначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, і про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, за наявності всіх необхідних документів.
Виходячи з цього суд апеляційної інстанції визнає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те що пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно визначати розмір заробітної плати (доходу), з яких обчислюється пенсія. ПФУ здійснює розрахунок на підставі документів, поданих особою при зверненні за її призначенням і наявних у матеріалах пенсійної справи, або пізніше, в порядку, встановленому для перерахунку пенсійної виплати, у межах передбачених законом строків відповідно до документів, поданих пенсіонером, в тому числі, додатково разом з відповідною заявою.
Приймаючи рішення Херсонський окружний адміністративний врахував і ту обставину, що позивач вживав заходів для отримання поданої для перерахунку пенсії довідки раніше. Проте, наслідком недобросовісних дій колишнього керівництва може бути лише їх відповідальність перед позивачем. ПФУ не має нести відповідальність за дії третіх осіб.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду попередньої інстанції викладеними у рішенні стосовно відмови ОСОБА_1 у задоволенні вимоги №3. Позивач має право на спірний перерахунок пенсії починаючи з 01 червня 2018, а отже ГУПФУ діяв в межах своїх повноважень.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 №5 про визнання протиправними дій УПФУ щодо виплати пенсії в розмірі 85% у період з 1 квітня 2015 до 1 лютого 2017.
Як вже зазначалось вище, судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначено пенсію у зв`язку з досягненням пенсійного віку з 06 липня 2010. Також встановлено судом, що починаючи з 01 квітня 2015 по 01 лютого 2017, як працюючий пенсіонер ОСОБА_1 отримував пенсію у розмірі 85% від нарахованої суми.
Після звільнення з роботи та звернення з заявою про перерахунок пенсії 19 січня 2017 виплату пенсії позивачу поновлено в розмірі 100% від нарахованої суми.
Положеннями частини першої статті 47 Закону України № 1058-IV (в редакції Закону №213-VIII) визначено: «…Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: …у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».
Отже, зменшення розміру пенсії працюючим пенсіонерам до 85 відсотків призначеного розміру, розмір пенсії яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність починаючи з 01 квітня 2015, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність встановлено Законом, який є чинним та не визнаний Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України.
Також судом першої інстанції завдяки матеріалам пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено та не заперечується позивачем, що у період з 01 квітня 2015 по 06 січня 2017 він працював на посаді директора ТЗОВ «Аудиторська фірма «Пріораудит».
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність:
- з 1 січня 2015 - 949 гривень; 
- з 1 вересня 2015 - 1074 гривні;
- з 1 січня 2016 - 1074 гривні; 
- з 1 травня 2016 - 1130 гривень; 
- з 1 грудня 2016 - 1247 гривень.
Починаючи з 01 квітня 2015 розмір пенсії ОСОБА_1 (без обмеження) становив 2335 грн. 77 коп. З 01 вересня 2015 розмір пенсії позивача становив - 2382 грн. 27 коп., тобто був більше 150 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого на 2015, 2016 роки.
Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що зменшення ГУПФУ розміру виплати пенсії в зазначений період до 85 відсотків призначеного розміру є неправомірними та такими, що звужують його права визначені Конституцією України, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції визнає не обґрунтованими. Суд апеляційної інстанції повторно наголошує на тому, що звуження обсягу права позивача відносно виплати повного розміру призначеної пенсії був здійснений на підставі принципу верховенства права - закону, який не суперечить принципам верховенства права, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що був і є доступним для заінтересованих осіб, а також є чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Встановлені законами соціально-економічні права не є абсолютними. 
Механізм реалізації прав і свобод визначений Законами України може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Тому рішення Херсонського окружного адміністративного суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову стосовно зобов`язання відповідача виплатити зменшену на 15 % пенсію в період з 1 квітня 2015 до 1 лютого 2017 з нарахуванням компенсації втрати доходів є правильним.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію в подальшому відповідно до діючого законодавства без порушення Конституційних норм України (вимога №10) суд апеляційної інстанції визнає передчасною.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, особа може звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Тобто захисту підлягають порушені права та законні інтереси особи в сфері публічно-правових відносин, а не ті, які можуть бути порушені згодом.
Крім того, суб`єкт владних повноважень, згідно до ч.2 ст. 19  Конституції України та норм чинного законодавства, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки спрямованою на майбутнє.

Відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції і відносно позовної вимоги ОСОБА_1 (№12) про визнання дії ГУПФУ щодо заниження пенсії позивача при перерахунках її та привласнення його права на оптимізацію коефіцієнта зарплати згідно ст. 40 Закону України №1058 протиправними, зобов`язання відповідача здійснити перерахунки його пенсії за варіантами, що не погіршують його пенсійне забезпечення, а оптимально покращують його, а також по погодженню з ОСОБА_1 реалізувати його право на оптимізацію в межах 50-ти коефіцієнтів зарплати відповідно до ст.40 Закону України №1058 виключити із розрахунку і перерахунків його пенсії коефіцієнтів зарплати підряд за період з 01.01.2004 року до 01.01.2008 року. Виплатити занижені суми його пенсії за минулий час з компенсацією йому недотриманого доходу з наданням відповідних розрахунків без зволікань не пізніше 5-ти денного терміну та в подальшому виплачувати йому пенсію без порушень в установленому чинним законодавством порядку, що кореспондується з Конституцією України. Крім того, в 10-денний термін надати звіт суду і позивачу з проведенням указаної роботи по перерахунку пенсії.
Порядок за яким здійснюється перерахунок пенсії встановлений ст.44 Закону №1058-IV. Так в частині 1 згаданої правової норми зазначено: «Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально». 
Отже, такий перерахунок можливо здійснити тільки за згоди пенсіонера. 
Згідно до приписів пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Системний аналіз вказаної правової норми та Порядку №22-1 дає підстави для висновку, що пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно визначати розмір заробітної плати (доходу) або страхового стажу, з яких обчислюється пенсія, і здійснює розрахунок таких показників на підставі документів, поданих особою при зверненні за її призначенням і наявних у матеріалах пенсійної справи, або пізніше, в порядку, встановленому для перерахунку пенсійної виплати, у межах передбачених законом строків відповідно до документів, поданих пенсіонером, в тому числі, додатково разом з відповідною заявою.
Пенсіонера при зверненні за перерахунком пенсії пенсіонер не попередньо узгоджувати зміст своєї заяви, а органу, що призначає пенсію не наділений повноваженнями пропонувати позивачу усі можливі варіанти перерахунку пенсії.
За результатом розгляду заяви, орган, що призначає пенсію приймає рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявами про перерахунок пенсії, зокрема:
- 12 грудня 2013 (а.с.144) у зв`язку зі звільненням та додаванням стажу;
- 19 січня 2017 (а.с.164) у зв`язку з додаванням стажу та заробітної плати;
- 12 червня 2018 (а.с.188) у зв`язку з наданням довідки з більшим заробітком.
За результатом розгляду зазначених заяв позивача, ГУПФУ видано:
- розпорядження №184315 від 24 лютого 2014 та від 24 квітня 2014 де здійснено перерахунок з додаванням стажу;
- розпорядження №184315 від 31 січня 2017 де здійснено перерахунок з додаванням стажу та заробітку;
- рішення №965220184315 від 12 червня 2018 здійснено перерахунок з додаванням заробітку.
Таким чином, за кожною заявою позивача про перерахунок пенсії відповідачем прийнято відповідне рішення. Ці перерахунки здійснені за особистими зверненнями ОСОБА_1 і нікого іншого. При цьому кожного разу розмір пенсії позивача збільшувався.
Згідно до абзацу третього ч.1 ст. 40 Закону №1058-IV: «За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі». 
Суд першої інстанції дослідив останній розрахунку пенсії (а.с.186-188) з якого прослідковується, що відповідачем при розрахунку пенсії ОСОБА_1 застосовано ст.40 Закону №1058-IV. 
Так, в розрахунку заробітку для обчислення (а.с.188) зазначено кількість місяців, виключених оптимізацією: 24.
З розрахунку (а.с.186) вбачається, що цим періодом є 01 січня 2015 - 01 грудня 2016. Аналіз коефіцієнтів заробітку за весь час роботи ОСОБА_1 вказує на те, що в зазначений період коефіцієнт заробітку був найнижчим (сума коефіцієнтів за 12 місяців 2015 року - 4,73776, за 12 місяців 2016 року - 3,86944), тоді як у 2014 році сума коефіцієнтів за 12 місяців склала 21,56589, за 2005 рік - 19,56288, за 2006 рік - 19,16296, за 2007 рік 21,92019. 
У контексті наведеного варто зазначити, що за період в який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії виключено період зі значно меншими коефіцієнтами, ніж бажає виключити ОСОБА_1 . Тобто, розрахунок, який застосовується відповідачем під час обчисленні пенсії позивача є більш сприятливим для пенсіонера, а не навпаки, як це стверджує ОСОБА_1 .
Розглядаючи питання законності та правомірності прийняття судом першої інстанції рішення стосовно наведеної вище позовної вимоги суд апеляційної інстанції виходить з того, що твердження позивача про вчинення співробітником ГУПФУ злочину, що полягає спонуканні дати згоду на прийняття невигідного варіанту перерахунку пенсії, пропозиції власноруч дописати в заяві про обрання ним невигідного варіанту перерахунку пенсіє та поставити підпис про згоду на цей перерахунок - є нічим іншим як перекладанням відповідальності за прийняте рішення на іншу особу. При цьому, ОСОБА_1 для досягнення своєї мети, не гребує жодним із способів її досягнення.
Рівень освіти, посади, які позивач займав за час своєї трудової діяльності (головний бухгалтер, директор підприємства) вказують на те, що це не та особа, яка приймає рішення під дією стороннього впливу.
Звинувачення ОСОБА_1 у заниженні розміру його пенсії після її перерахунку та привласнення працівниками ГУУПФУ його права на оптимізацію коефіцієнта зарплати згідно ст.40 Закону №1058-IV не підкріплені жодним доказом.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Наведене дає підстави для висновку про те, що звернення особи до суду можливе за переконливих доказів про порушення її прав свобод і законних інтересів рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Позивач, зокрема, звернувся до суду з позовом про зобов`язання ГУПФУ реалізувати його право на оптимізацію шляхом виключення з розрахунку пенсії коефіцієнтів заробітної плати за період з 01 січня 2004 по 01 січня 2008. 
Однак, як встановлено судом першої інстанції, матеріали пенсійної справи не містять, а ОСОБА_1 не надано до суду жодного доказу звернення до відповідача з заявою про застосування оптимізації за зазначений період.
За відсутності доказів порушення прав позивача у сфері публічно-правових відноси, суд першої інстанції цілком правильно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову щодо цих вимог.

Розглядаючи питання щодо правомірності рішення суду відносно відмови позивачу у задоволенні частини позову стосовно прийняття судом рішення про зобов`язання ГУПФУ подати звіт про виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Системний аналіз наведеної норми закону надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, що може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Херсонський окружний адміністративний суд у своєму рішенні, зокрема, вказав на те, що позивачем не надано жодного доказу який би вказував, на неправомірну поведінку відповідача, бажання ухилятися від виконання судового рішення, а тому відмовив у задоволенні цієї частини позову.
Суд апеляційної інстанції визнає таке рішення правильним та обґрунтованим так як ОСОБА_1 не спростував наведений вище висновок суду в апеляційній скарзі та не надав доказів на підтвердження своїх вимог.
Підсумовуючи все вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи Херсонським окружним адміністративним судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.
Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні ОСОБА_1 фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.
Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 04 березня 2020.

Суддя-доповідач:

Судді: