Постанова
Іменем  України 
 
05 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 361/82/16
провадження № 61-19830св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю.,      Зайцева А. Ю.,                          
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Панченко М. М., Музичко С. Г.,
ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня                2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Описова частина 
Короткий зміст вимог
У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до                                                ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL955, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні послуги у рамках ліміту, встановленого у базовій валюті, що дорівнює 85 000,00 дол. США.
18 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 85 000,00 дол. США, з оплатою 11,5 % річних за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування та 23 % річних за користування кредитними коштами понад строк, встановлений генеральним договором та/або індивідуальною угодою.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 18 грудня 2007 року укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. За умовами даного договору позичальником передано в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
01 серпня 2013 року Броварський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яким задовольнив позов ПАТ «Універсал Банк», стягнув з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 745 787,18 грн та понесені затрати по оплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили 07 листопада 2013 року.
Під час проведення виконавчих дій відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області вжито заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках виконання рішення про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості. При цьому стало відомо, що предмет іпотеки позичальником відчужено на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування нежитлового приміщення № 131 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Сидорченко Н. Б.
У порушення пункту 2.4.9 договору іпотеки іпотекодавцем без погодження з іпотекодержателем переведено предмет іпотеки з житлового приміщення у нежитлове, що підтверджується витягом з протоколу № 19 засідання інвестиційної ради міста Бровари від 12 грудня 2007 року, згідно із яким вирішено вважати за можливе переобладнання перепланування з розширенням квартири АДРЕСА_1 під перукарню з влаштуванням окремого входу в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_3 .
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 14 грудня                  2010 року № 710 надано дозвіл ОСОБА_2 - власниці квартири АДРЕСА_1 на переведення у нежитлове приміщення - під перукарню. У зв`язку зі зміною статусу предмета іпотеки з житлової нерухомості у нежитлову знищення або втрати предмета іпотеки не відбувалося, тобто нежитлове приміщення продовжувало бути предметом іпотеки. Із набуттям права власності на предмет нерухомості відповідач набув статусу іпотекодавця та на разі має всі його права та несе всі обов`язки за іпотечним договором.
Позивач вказав, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Станом на 28 грудня 2015 року розмір заборгованості за додатковою угодою складає 117 667,89 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 80 849,96 дол. США, заборгованість за відсотками -                              33 489,42 дол. США, заборгованість за підвищеними відмотками - 3 338,51 дол. США.
На підставі викладеного позивач зазначав, що банк як іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.
З урахуванням викладених обставин позивач просив суд у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на предмет іпотеки - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 77,3 кв.м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від                         20 грудня 2012 року № 131, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Сидорченко Н. Б. за ціною                         1 190 000,00 грн.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року позов задоволено.
У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Універсал Банк» за додатковою угодою від 18 грудня 2007 року до генерального договору про надання кредитних послуг в сумі 117 677,89 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на предмет іпотеки - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 77,3 кв.м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20 грудня 2012 року за ціною 1 190 000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що положеннями Закону України «Про іпотеку» не виключено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, при цьому зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору.
Не погодившись з цим рішенням,  ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від                    10 травня 2016 року скасовано. 
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.
У серпні 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ПАТ «Універсал Банк» про роз`яснення постанови Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року. На думку заявника двояке трактування резолютивної частини може ускладнити правильний розгляд іншої справи                 № 361/6385/18.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року заяву ПАТ «Універсал Банк» про роз`яснення постанови Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року залишено без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що резолютивна частина постанови суду за своїм змістом не допускає двоякого тлумачення постанови, як вказує заявник.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У листопаді 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), який є правонаступником  ПАТ «Універсал Банк», надійшла касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, заявник просив оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ «Універсал Банк» про роз`яснення постанови Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у роз`ясненні постанови Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року, неправильно застосував приписи статті 271 ЦПК України.
 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
09 грудня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що у січні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року позов задоволено.
У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Універсал Банк» за додатковою угодою від 18 грудня 2007 року до генерального договору про надання кредитних послуг в сумі 117 677,89 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на предмет іпотеки - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 77,3 кв.м, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20 грудня 2012 року за ціною 1 190 000,00 грн.
У березні 2018 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Осадчою К. О. було подано заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчої К. О. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
У травні 2018 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Осадчою К. О. було подано до Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від                      10 травня 2016 року.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від                    10 травня 2016 року скасовано. 
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень частин першої-другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2018 року, щодо якої ПАТ «Універсал Банк» було подано заяву про роз`яснення рішення, скасовано заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Системний аналіз зазначеного судового рішення дозволяє дійти висновку, що ухвалена у справі постанова суду апеляційної інстанції не допускає кількох варіантів тлумачення, це судове рішення є мотивованим, чітким і зрозумілим, тому відсутні підстави для його роз`яснення.
При таких обставинах правильним є висновок апеляційного суду про те, що резолютивна частина постанови Апеляційного суду Київської області від                     25 червня 2018 року за своїм змістом не допускає двоякого тлумачення, як вказує заявник.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              Є. В. Коротенко
 
 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев