ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 р.	Справа № 480/3523/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 24.12.19 року по справі № 480/3523/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області               
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” на умовах, підставах і в розмірі, визначеному Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі, у відповідності та у призначеному розмірі без обмеження її розміром пенсії, призначеної за Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та виплатити утворену заборгованість.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду України від 19.12.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01.08.2019 року пенсії в зменшеному розмірі 9 136, 06 грн.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) перерахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01.08.2019 року пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які відбулися за період з червня 2016 по  серпень 2019 року та виплатити утворену заборгованість.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду України від 19.12.2019 року по справі № 480/3523/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що виплата їй пенсії з 01.08.2019, призначеної на виконання рішення суду в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним.  Вказує, що п. 13-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на неї не розповсюджується, оскільки пенсію їй призначено до прийняття вказаного Закону, що фактично звужує її права. Також зазначає, що фактично відбулося переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», здійсненого відповідачем  без наданої нею згоди, що є порушенням чинного законодавства.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 01.06.2016 року позивач до пенсійного органу подала:
- заяву про призначення їй пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003, № 1058-IV (далі - Закон N1058), в зв`язку із виникненням такого права з 10.04.2016 року після досягнення пенсійного віку;  
- заяву про призначення їй пенсії з моменту звернення з 01.06.2016 року на умовах, передбачених статтею 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року №3723 (далі – Закон №3723).
30.06.2016 року розпорядженням відповідача № 822101 позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 1058 у розмірі 9013,84 грн. з 01.04.2016, в призначенні пенсії на умовах ст.37 Закону №3723 було відмовлено.  
Разом з тим, не погодившись із розрахунком пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1058, позивач звернулася до суду та 09 березня 2017 року, постановою Зарічного районного суду м. Суми адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області  було задоволено, зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру пенсії за віком з дати її призначення 10 квітня 2016 року без обмеження максимальним граничним розміром, із включенням до страхового стажу 12-ти місяців 4-х днів роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, з включенням до страхового стажу доходу, виплаченого за судовими рішеннями на даній посаді за період з 01 липня 2000 року по 4 липня 2003 року, із зарахуванням заробітку начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації відображеного в індивідуальних відомостях персоніфікованому обліку з 01.07.2000 року по 31.07.2001 року та нарахованих сум заробітної плати як на даній посаді у серпні - жовтні 2001 року згідно даних особистої картки-довідки, а також заробітної плати виплаченої ОСОБА_1 на посаді судді Ясинуватського міського суду Донецької області в листопаді 2003 року; судді Апеляційного суду Донецької області в листопаді - грудні 2013 року; судді Апеляційного суду Сумської області в червні 2015 року, помісячно у такому    порядку: 2000 рік липень - 977,08 грн. ; серпень - вересень по 618,14 грн.; жовтень - 723,14 грн. ; листопад - грудень по 618,14 грн. щомісячно; 2001 рік: січень - липень по 618,14грн.; серпень - 932,06грн.; вересень - 618,14грн.; жовтень - 351,22 грн.; з листопада 2001 року по червень 2003 року в сумі по    618,14 грн. щомісячно; 2003 рік: липень - 517,35 грн., листопад - 2767,48грн.; 2013 рік: листопад - 19499,0 грн.; грудень - 14412,26 грн.; 2015 рік червень - 33099,0 грн. Після проведення перерахунку призначеної безстроково пенсії за віком, виплатити ОСОБА_1 заборгованість недонарахованих сум пенсії в повному обсязі починаючи з 10 квітня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум та загальнообов`язкових утримань.
Зазначене рішення Зарічного районного суду м. Суми  було залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року.
Відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2017р. №591/3839/16-а відповідачем був проведений перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1058 та виплачено ОСОБА_1 заборгованість недонарахованих сум пенсії в повному обсязі з 10.04.2016р. в сумі 31897,57 грн.
Крім того, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017 року у справі № 591/3924/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 пенсію на умовах передбачених статтею 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року №3723 з 01 червня 2016 року із розміру суддівської винагороди доведеною довідками про складові заробітної плати, оформленими апеляційними судами Сумської і Донецької областей, здійснити її виплату з дати призначення без обмеження граничним максимальним розміром (а.с. 15 – 21). Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017 постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017р. по справі № 591/3924/16-а було скасовано в частині задоволення позову щодо зобов`язання Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця без обмеження граничним максимальним розміром та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні вказаної частини позову. В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.01.2017 року було залишено без змін (а.с. 22 – 24).
На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017р. №591/3924/16-а з 01.06.2016р. було призначено ОСОБА_1 пенсію в розмірі 17984,70 грн. на умовах, передбачених ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993р. №3723 з обмеженням граничного максимального розміру. Пенсія в граничному розмірі становила 10740 грн.
У серпні 2019 року відповідач листом від 08.08.19 № 15219/03.2-17 повідомив ОСОБА_1 про те, що з 01.08.2019 року розмір її пенсії переглянутий і обчислений на умовах, передбачених Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та складає  9136 грн. 06 коп. (а.с. 25).
Підставою зменшення розміру пенсії позивачу, відповідач зазначає п. 13-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” згідно якого з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни II групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту”) на умовах законів України “Про державну службу”, “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата України”, “Про наукову і науково — технічну діяльність” у період роботи на посадах державної служби, а також на посадах та умовах, передбаченими законами України “Про прокуратуру”, “Про судоустрій і статус суддів”, виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з наявності підстав для покладення обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.08.2019 року пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які відбулися за період з червня 2016 по  серпень 2019 року та виплатити утворену заборгованість, оскільки відповідачем неправомірно визначено розмір пенсії позивача станом на 01.08.2019 у розмірі 9136,06 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” на умовах, підставах і в розмірі, визначеному Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача, оскільки позивач працює на посаді судді та  пенсія їй призначена після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України “Про державну службу” №889, яким у статті 90 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення цього Закону визнано такими, що втратили чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10-12 цього розділу передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 із наступними змінами та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 цього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які обіймали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 із наступними змінами та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 цього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, як визначено у пункті 8 цього розділу Прикінцевих та перехідних положень, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, з аналізу наведених приписів слідує, що особи, які на день набрання чинності Законом України “Про державну службу” №889 мають не менше 20 років стажу на посадах державної служби мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу”, при цьому стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до ст. 37 вказаного Закону на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Колегією суддів встановлено, що на підставі ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993р. №3723 та на виконання постанови виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2017р. №591/3924/16-а з 01.06.2016р. відповідачем було призначено ОСОБА_1 пенсію державного службовця. 
Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"  розділ ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений п. 13-1, згідно якого з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.
Згідно п.1 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України, від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року.
Отже, зазначеними нормами встановлено, що пенсії, призначені після 01.10.2011 на умовах Закону України "Про державну службу" на період роботи особи на посаді, передбаченої Закон України  "Про судоустрій і статус суддів", виплачується у розмірі, обчисленому відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Положення п. 13-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та не визнавалися  неконституційним. 
Таким чином, враховуючи, що позивачу пенсія на умовах Закону України "Про державну службу" була призначена з 01.06.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", позивач є працюючим суддею, відповідач,  виплачуючи позивачу пенсію у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом України.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” на умовах, підставах і в розмірі визначеному Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Твердження апелянта про те, що припинення виплати пенсії за вислугу років і переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», може здійснюватися лише за бажанням особи, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач є працюючим суддею, що є обставиною, яка зобов`язує відповідача у відповідності до приписів п. 13-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснювати обчислення та виплату пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" погіршує її правове становище, звужує зміст на обсяг набутих прав оскільки зменшується розмір призначеної їй пенсії, а тому не може бути застосований з цій частин у відповідності вимог ст. 58 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. 
У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року   № 20-рп/2011  зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави; механізм реалізації цих прав може бути змінений державою; зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність права на соціальний захист.
У рішеннях від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004, від 24 березня 2005 року N 2-рп/2005, від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 Конституційний Суд України сформулював правові позиції стосовно такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність). Крім того, згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 17 березня 2005 року N 1-рп/2005, держава зобов`язана відповідним чином регулювати економічні процеси, встановлювати і застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян.
Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України
Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Обставини внесення змін в законодавство щодо соціально-економічних прав особи були неодноразовим предметом розгляду Європейським Судом з прав людини, який, зокрема, в рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.
Крім того, в ухвалі Європейського Суду з прав людини від 3 червня 2014 року про визнання неприйнятною заяви Великоди до України, Суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися державою, а положення статті 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. (пункти 21, 23).
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що зміна механізму обчислення пенсії призначеної відповідно до норм Закону України “Про державну службу”, відповідає принципу “досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та фінансовими можливостями держави”.
Разом з тим, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що з 01.08.2019 розмір пенсії позивача, відповідач обчислив у сумі 9136,06 грн. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виходячи із середньомісячної заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.05.2016 у розмірі 20299,16 грн. з урахуванням страхового стажу 39 років 7 місяців 8 днів. При цьому при визначенні розміру пенсії, відповідачем не було враховано збільшення страхового стажу позивача з моменту призначення пенсії, відповідних доплат та підвищень. (а.с. 73). З наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розмір пенсії позивача з урахуванням страхового стажу 43 роки 1 місяць 9 днів становить 10567,97 грн. (а.с.107).
Отже, визначення розміру пенсії ОСОБА_1 у розмірі 9136,06 грн. станом на 01.08.2019 року не відповідає вимогам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати ОСОБА_1  з 01.08.2019 року пенсії у розмірі 9 136, 06 грн. та покладення обов`язку на  Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати позивачу з 01.08.2019 року пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням відповідних перерахунків, доплат та підвищень, які відбулися за період з червня 2016 по серпень 2019 року та виплатити утворену заборгованість.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі № 480/3523/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №480/3523/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  19.06.2020 року