ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року	Львів	Справа № 338/172/20 пров. № А/857/3988/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,
за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року у справі № 338/172/20 (рішення ухвалено в селищі Богородчани, головуючий суддя Круль І.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа поліцейський Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Ковтуна Богдана Васильовича  про скасування постанови, 
                                                  в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 07.02.2020 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа поліцейський Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Ковтун Богдан Васильович, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1682688 від 29 жовтня 2019 року, якою на нього накладено штраф у розмірі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначає, що оскаржувана постанова складена з порушенням законодавства, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Крім того, зазначає, що працівником поліції не вірно кваліфіковано зазначене ним у постанові правопорушення.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову поліцейського Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області сержанта поліції Ковтуна Богдана Васильовича від 29 жовтня 2019 року серії ЕАК № 1682688 у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, передбачених зокрема частиною першою, другою і третьою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до п. 4 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі-Інструкція), передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.. 283 КУпАП, без складання відповідного протоколу .
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 29 жовтня 2019 року о 12 год. 45 хв. в с. Старуня Богородчанського району Івано-Франківської області на автодорозі Мукачево-Львів ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21213», н.з. НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив вимогу п.9.8. ПДР, згідно якого з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобам поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні або ближнє світло фар. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1682688 від 29 жовтня 2019 року, яка винесена поліцейським Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Ковтуном Б.В. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейським неправильно застосовано норму про відповідальність водія за порушення Правил дорожнього руху та не наведено доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 9.8 ПДР визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення, в тому числі, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно спірної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за керування автомобілем з не увімкненим ближнім світлом фар.
Позивач не заперечив того, що він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар, разом з тим не погодився з кваліфікацією інкримінованого йому правопорушення.
На переконання позивача, такі дії слід кваліфікувати за ст. 125 КУпАП, яка передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, та тягнуть за собою попередження.
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним доводами позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення, позаяк такі не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами .
Згідно п.1.10 ПДР, денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.
Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.
Пунктом 19 ПДР передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.
Правило п. 9.8 фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.
Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, а не за ст.125 цього Кодексу, як вважає позивач.
Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.05.2018 по справі №726/786/17 та від 07.02.2018 по справі №285/1619/17.
З огляду на викладене, та факт керування транспортним засобом без увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби протягом періоду з 1 жовтня по 1 травня, що є порушенням вимог п. 9.8 ПДР, позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано штраф у розмірі 425, 00 грн.
Щодо посилання на відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, то суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач у позовній заяві сам визнав про керування ним транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар. Ним також не представлено доказів вимушеної зупинки, у зв`язку з несправністю автомобіля та увімкнення аварійної світлової сигналізації.
Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 229, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області задовольнити.
Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2020 року у справі № 338/172/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	А. Р. Курилець