ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2020 року 
Київ
справа №2а-1015/11/1370
провадження №К/9901/51123/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Калашнікової О. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції  адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військового прокурора Західного регіону України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про визнання рішення протиправним, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Військової прокуратури Західного регіону України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018 року (суддя Кухар  Н.А.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року (судді Багрій В.М., Гінда О.М., Рибачук А.І.)
І. Суть спору
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Західного оперативного командування (далі - Управління ЗОК) в особі фінансово-економічного відділу з вимогами, у якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20 березня 2012 року) просив:
1.1 визнати нечинним рішення відповідача за вих. №114/2553 від 13 вересня 2010 року щодо відмови у донарахуванні та виплаті належної йому премії (з квітня по грудень 2008 року) в розмірі 50% до місячного грошового забезпечення згідно з наказами військового прокурора Західного регіону України від 17 травня 2008 року №  97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року №  177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224, від 16 січня 2009 року № 7 та різниці недоотриманого особистого грошового забезпечення за цей період в цілому із розрахунку вказаного обсягу премії (50% до місячного грошового забезпечення); 
1.2. визнати нечинним рішення відповідача за вих. №114/2553 від 13 вересня 2010 року щодо відмови у донарахуванні та виплаті належної йому премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, яка передбачена наказом військового прокурора Західного регіону України від 17 грудня 2007 року № 139; 
1.3 стягнути з відповідача невиплачену йому в повному обсязі премію (з квітня по грудень 2008 року) в розмірі 50% до місячного грошового забезпечення згідно з наказами наказів військового прокурора Західного регіону України від 17 травня 2008 року № 97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року №  177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224, від 16 січня 2009 року № 7 та різниці недоотриманого особистого грошового забезпечення за цей період в цілому із розрахунку вказаного обсягу премії (50% до місячного грошового забезпечення), з урахуванням індексу інфляції на час здійснення виплат; 
1.4 стягнути з відповідача невиплачену йому премію за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, яка передбачена наказом військового прокурора Західного регіону України від 17 грудня 2007 року № 139, з урахуванням індексу інфляції на час здійснення виплат; 
1.5 визнати нечинним та скасувати наказ військового прокурора Західного регіону України від 09 листопада 2011 року № 87К як незаконний та необґрунтований. 
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 700, а також Положення про преміювання працівників Генеральної прокуратури України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва, Севастополя та прирівняних до них прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року №623ц, військовий прокурор Західного регіону України упродовж 2008 - 2009 років щомісячно видавав накази про преміювання прокурорських працівників, відповідно до яких Управління ЗОК та фінансово-економічний відділ штабу Західного оперативного командування зобов`язані були нараховувати премію у відсотках до місячного грошового забезпечення. 
3. Зазначив, що за грудень 2007 року премія взагалі не виплачена, а за період з 1 березня по 31 грудня 2008 року виплата премій здійснювалася виходячи не з місячного грошового забезпечення, а лише із посадового окладу, що не узгоджується зі згаданими вище наказами. 
4. Вважає також незаконним наказ військового прокурора Західного регіону України від 09 листопада 2011 року № 87К щодо внесення змін до наказів про преміювання, з заміною слів «місячного грошового забезпечення» та «місячної заробітної плати» на слова «посадового окладу», оскільки такий суперечить чинному законодавству, яким не передбачено виплату премії у відсотках до посадового окладу або інших складових грошового забезпечення.
5. Львівський окружний адміністративний суд постановою від 04 жовтня 2012 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року) відмовив у задоволенні позову повністю.
6. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року в цій справі скасував, а справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
7. Таке рішення суд касаційної інстанції мотивував тим, що відповідно до перелічених вище наказів військового прокурора Західного регіону України позивачу належали до виплати премії в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення. Оскільки вказані накази не було оскаржено та скасовано, у спірний період відповідач протиправно виплачував позивачу премії в розмірі 50% від його посадового окладу, а тому висновки судів щодо відмови у задоволенні позову не можна визнати обґрунтованими. 
8. Додав також, що наказ військової прокуратури Західного регіону України від 09 листопада 2011 року № 87/К прийнято уже після звернення позивача до суду і на час виникнення спірних правовідносин такий наказ не діяв. 
9. 20 листопада 2017 року позивач подав до суду клопотання про зміну позовних вимог, з урахуванням якого просив:
9.1 визнати протиправним та скасувати рішення Управління ЗОК від 13 вересня 2010 року № 114/2553;
9.2 визнати протиправним і скасувати рішення - військового прокурора Західного регіону України (наказ від 09 листопада 2011 року № 87/К);
9.3 зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова вчинити дії - нарахувати і виплатити недоотриману премію за березень - листопад 2008 року на загальну суму 9260,95 грн. (згідно з наказами військового прокурора Західного регіону України від 17 травня 2008 року № 97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року № 177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224) з урахуванням розмірів індексації вказаного доходу та компенсації втрат його частини (у зв`язку з порушенням виплати) по день фактичного розрахунку;
9.4 зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова вчинити дії - нарахувати і виплатити премію у сумі 3291,00 грн. (згідно з наказом військового прокурора Західного регіону України від 17 грудня 2007 року № 139 «Про преміювання прокурорських працівників військової прокурату Західного регіону України за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році).
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи. 
10. ОСОБА_1 з липня 2007 року по липень 2012 року проходив військову службу на посаді прокурора відділу підтримання державного обвинувачення та нагляду за виконанням судових рішень в кримінальних справах військової прокуратури Західного регіону України у військовому званні «підполковник юстиції».
11. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суду та інших органів» затверджено посадові оклади в тому числі керівних працівників, спеціалістів і службовців органів прокуратури (далі -Постанова № 268).
12. Відповідно до частини другої пункту 2 Постанови № 268, керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 року - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
13. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.
14. Наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року № 623ц затверджено Положення про преміювання працівників органів прокуратури України (далі - Положення), яке визначає підстави і порядок преміювання прокурорсько-слідчих працівників, державних службовців, службовців та робітників органів прокуратури України.
15. Згідно з пунктами 1, 2 Положення, преміювання здійснюється щомісячно пропорційно відпрацьованому часу в межах фонду преміювання, затвердженого у кошторисах видатків та економії фонду оплати праці, премії виплачуються працівникам щомісячно на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.
16. На виконання Постанови № 268 та Положення військовий прокурор Західного регіону України видав накази № 139 від 17 грудня 2007 року, № 71 від 3 квітня 2008 року, №  97 від 7 травня 2008 року, №  103 від 11 червня 2008 року, №  128 від 9 липня 2008 року, №  139 від 5 серпня 2008 року, №  157 від 8 вересня 2008 року, №  177 від 5  жовтня 2008 року, №  192 від 3 листопада 2008 року, № 224 від 12 грудня 2008 року, №  7 від 16 січня 2009 року, відповідно до яких Управління ЗОК зобов`язано виплатити премії у розмірах, встановлених військовим прокурором вказаними наказами.
17. За цими наказами, протягом 2008 року виплата премій мала б здійснюватися виходячи з економії фонду грошового забезпечення.
18. Суди попередніх інстанцій встановили, що протягом січня-лютого 2008 року ОСОБА_1 премію виплатили у розмірі 50% від його місячного грошового забезпечення, а за період з 01 березня по 31 грудня 2008 року, премія виплачувалася у розмірі 50% від посадового окладу позивача.
19. Окрім того, премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, згідно з наказом № 139 від 17 грудня 2007 року, в розмірі місячного грошового забезпечення, позивачу взагалі не виплатили. 
20. Зазначені обставини підтверджені довідкою про участь у перевірці від 30 вересня 2010 року, в якій зазначають, що до перевірки надано наказ військової прокуратури Західного регіону України від 17 грудня 2007 року № 139 «Про преміювання прокурорських працівників ВП ЗРУ за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році», відповідно до якого військовослужбовцям військової прокуратури Західного регіону України необхідно виплатити премію у розмірі місячного грошового забезпечення. Вказують, що відповідно до даних особових карточок та відомостей нарахування грошового забезпечення, виплата вищезазначеної премії у 2008 році не здійснювалася.
21. 03 вересня 2010 року позивач звернувся до командира Західного оперативного командування генерал - майора Думанського Ю.А., із заявою щодо донарахування та виплати фінансовим відділом належних грошових коштів премії у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 2008 рік, премії в розмірі місячного грошового забезпечення за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, щомісячної набавки у розмірі 100 відсотків до грошового забезпечення за період із липня 2007 року по теперішній час, з врахуванням чинного законодавства. 
22. Листом від 13 вересня 2010 року № 114/2553  позивачу повідомили, що грошове забезпечення виплачувалося і дотепер виплачується в повному обсязі згідно з чинним законодавством. 
23. Окрім того суди зазначили, що наказом військового прокуратура Західного регіону України від 09 листопада 2011 року № 87К внесено зміни до низки наказів військового прокуратура Західного регіону України про преміювання прокурорсько-слідчих працівників, згідно з яким слова «місячного грошового забезпечення» та «місячної заробітної плати» замінені словами «посадового окладу». Вказаний наказ виданий з метою приведення у відповідність до вимог Постанови та Положення. 
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
24. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 25 січня 2018 року  позовні вимоги задовольнив частково.
24.1. Визнав протиправним та скасував рішення Управління ЗОК №  114/2553 від 13 вересня 2010 року.
24.2. Визнав протиправним та скасував наказ військового прокурора Західного регіону України від 09 листопада 2011 року № 87К.
24.3. Зобов`язав Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману премію за березень - листопад 2008 року згідно з наказами військового прокурора Західного регіону України від 03 квітня 2008 року № 71, від 17 травня 2008 року № 97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року № 177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224 з урахуванням розмірів індексації та компенсації втрати частини заробітної плати по день фактичного розрахунку.
24.4. Зобов`язав Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова виплатити ОСОБА_1 премію в сумі 3291 грн згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 17 грудня 2007 року №139.
24.5. У решті позовних вимог - відмовив. 
25. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 квітня 2018 року залишив рішення суду першої інстанції без змін. 
26. Суди першої та апеляційної інстанції, серед іншого, зазначили, що оскільки накази військового прокурора Західного регіону України № 139 від 17 грудня 2007 року, від 03 квітня 2008 року № 71, від 17 травня 2008 року № 97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року № 177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224 та від 16 січня 2009 року № 7 не було оскаржено та скасовано, у спірний період відповідач протиправно виплачував позивачу премії в розмірі 50% від його посадового окладу.
V. Касаційне оскарження 
27. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
28. Пояснив, що протягом січня - лютого 2008 року позивачу виплачена премія у розмірі 50 % від місячного грошового забезпечення, а за період з 01 березня по 31 грудня 2008 року, виплата премії здійснювалося у розмірі 50 % від посадового окладу позивача. Премія працівникам прокуратури у відповідний період виплачувалася з урахуванням затвердженого фонду грошового забезпечення, кількості працівників прокуратури та різниці у грошовому забезпеченні працівників прокуратури (виходячи з займаних посад, стажу служби тощо), а також підвищення посадового окладу працівників прокуратури, яке відбулося з 01 лютого 2008 року. Невиплата премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році на підставі наказу від 17 грудня 2007 року № 139 пов`язана з тим, що фінансово - економічне управління Сухопутних військ Збройних Сил України не виділило на це коштів, тож кредиторської заборгованості з грошового утримання (премії) станом на 01 січня 2008 року не існувало. В межах фонду грошового забезпечення на 2008 рік здійснювалися виплати обов`язкових, тобто основних видів грошового забезпечення. Зауважив також, що премія не є обов`язковим видом грошового забезпечення і може бути виплачена за певної умови у відповідному розмірі, а саме - виходячи із економії фонду грошового забезпечення, який на час виникнення спірних правовідносин не дозволяв забезпечити виплату премії у розмірах зазначених в наказах. Додав, що Управління ЗОК не могло при відсутності бюджетних призначень виплатити премії у розмірах, як вимагає позивач, а її нарахування та виплати в розмірах, встановлених військовим прокурором вказаними наказами була б всупереч вказаним нормам Бюджетного кодексу України.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування. 
29. Відповідно до частини першої статті 49 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII; чинний у період виникнення спірних відносин) заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
30. Відповідно до частини другої пункту 2 Постанови № 268 керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 року - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
31. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.
VІ. Висновки Верховного Суду
32. В обсязі встановлених в цій справі обставин можна виснувати, що спір виник у зв`язку з тим, що позивачу не в повному обсязі виплатили премії, виплату яких передбачено наказами військового прокурора Західного регіону України № 139 від 17 грудня 2007 року, від 03 квітня 2008 року № 71, від 17 травня 2008 року № 97, від 11 червня 2008 року № 103, від 09 липня 2008 року № 128, від 05 серпня 2008 року № 139, від 08 вересня 2008 року № 157, від 05 жовтня 2008 року № 177, від 03 листопада 2008 року № 192, від 12 грудня 2008 року № 224 та  від 16 січня 2009 року № 7.
33. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що оскільки позивачу встановили премію і визначили її розмір (відповідно до згаданих наказів), то відповідач мав обов`язок її виплатити в повному обсязі. Відмова від належного виконання такого зобов`язання з мотивів недостатнього фінансування є необґрунтованою.
34. З`ясувавши, що за час проходження служби у військовій прокуратурі позивач недоотримав належних йому коштів в повному обсязі, останній звернувся до суду, вимагаючи, щоб йому їх донарахували 
35. На думку колегії суддів, за наведених обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин висновки судів попередніх інстанцій є правильними.
36. Доводи касаційної скарги цих висновків судів і обставин справи не спростовують. 
37. Стосовно строку звернення до суду, то зважаючи на положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, які мають субсидіарне застосування до правовідносин, які є предметом регулювання спеціального законодавства, звернення до суду з позовом щодо виплати належних працівникові сум заробітної плати таким строком не обмежено.
38. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX). 
39. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
40. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
42. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
43. Переглянувши оскаржені судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах заявлених вимог касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що підстави для їх скасування чи зміни відсутні. 
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2018  року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19  квітня 2018 року в цій справі - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич

                                                                                                    О. В. Калашнікова