Постанова  
Іменем  України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 562/29/18-ц
 
провадження № 61-48253св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Дікергофф Цемент Україна», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду             від 15 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В.,             Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до                публічного акціонерного товариства «Волинь - цемент» (далі - ПАТ  «Волинь - цемент»), товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна фірма «Гаруда-В» (далі - ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В»)                                       
про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що 14 листопада 2011 року її син -                 ОСОБА_2 , виконував роботи по очистці залізничних колій дільниці «Помел» ПАТ «Волинь цемент», під час яких був смертельно травмований ковшем крана. Ці роботи він виконував за цивільно-правовими угодами.             
19 грудня 2011 року складено акт спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, затверджений начальником управління Держгірпромнагляду ОСОБА_3 .
Узв`язку зі смертю сина їй завдано майнової та моральної шкоди.
 
Вважала, що шкоду повинні відшкодувати солідарно ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В» та ПАТ «Волинь - цемент». Шкодазаподіяна джерелом підвищеної небезпеки, що належить ПАТ «Волинь - цемент», під час виконання сином договірних зобов`язань перед ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В», тому вона має відшкодовуватися незалежно від вини відповідачів, хоча вина обох організацій у заподіянні шкоди встановлена               в акті спеціального розслідування нещасного випадку, в якому вказані конкретні порушення, допущені працівниками обох організацій, що призвели до нещасного випадку з її сином.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачів солідарно на відшкодування майнової шкоди, завданої смертельним травмуванням сина ОСОБА_2 : одноразово за період з 15 листопада              2011 року до 01 липня 2017 року - 297 758,02 грн;  з 01 липня 2017 року щомісячно по 4 411,23 грн пожиттєво; 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про залишення позовних вимог без розгляду             до відповідача ТОВ «Охорона фірма» Гаруда- В» задоволено.
Роз`яснено позивачу право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.
 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року задоволено клопотання представника ПАТ «Волинь - цемент»  
про заміну відповідача його правонаступником.
Замінено ПАТ «Волинь - цемент» його правонаступником - приватним акціонерним товариством «Дікергофф Цемент Україна» 
(далі - ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна»).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Накладено арешт на нерухоме та рухоме майно ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» у межах заявлених позовних вимог у розмірі 400 000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду одноразово за період з ІНФОРМАЦІЯ_1                      до 01 липня 2017 року в розмірі 297 758,02 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду з 01 липня 2017 року щомісячно по 4 411,23 грн пожиттєво.
Стягнуто з ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» на користь ОСОБА_1             50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень статей 1166, 1167, частини п`ятої статті 1187 ЦК України на володільця джерела підвищеної небезпеки покладено відповідальність за шкоду, яка               є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Власником мостового грейферного крана,                      
що виконував роботи з переміщення вантажів на естакаді об`єднаного складу дільниці «Помел», є ПрАТ «Дікергофф цемент Україна», тому відповідальність за заподіяну позивачу шкоду повинно нести ПрАТ «Дікергофф цемент Україна», як правонаступник ПАТ «Волинь - цемент». 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» задоволено частково.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року в частині відшкодування майнової шкоди скасовано.
Узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у вигляді одноразової виплати за період з ІНФОРМАЦІЯ_1              
до 01 липня 2017 року у розмірі 297 758,02 грн та щомісячних виплат              
з 01 липня 2017 року довічно по 4 411 грн відмовлено.
Виключеноабзац 2 резолютивної частини рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року наступного змісту: « Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» в межах заявлених позовних вимог у розмірі                              400 000 грн».
Урешті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» кошти в розмірі 10 237,80 грн, які були сплачені ним на рахунок отримувача УК у м. Рівне                                        
№ 34316206080030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, код банку 899998, згідно платіжного доручення                   № 9589 від 16 липня 2018 року та частково згідно платіжного доручення              № 9593 від 18 липня 2018 року.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент загибелі 
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_1 не мала інвалідності,               
не досягла встановленого законом пенсійного віку та не мала права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, що виключає наявність у неї права на відшкодування шкоди, передбачене положенням статті 1200 ЦК України. 
Доказів перебування   ОСОБА_5 на утриманні померлого та потреба                      у матеріальній допомозі позивачем не надано.
 
Також, покладаючи на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу шкоди з ІНФОРМАЦІЯ_1, районний суд не врахував, що виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка  
має право на їх одержання, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.
 
Суд першої інстанції у своєму рішенні не навів жодних мотивів необхідності забезпечення виконання ухваленого ним рішення, тому підлягає виключенню з його резолютивної частини абзац другий щодо накладення арешту на майно відповідача в сумі 400 000 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Отже, судові рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому у силу положень частини другої статті 400 ЦПК України в цій частині не переглядаються.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу                                  
№ 562/29/18-ц зі Здолбунівського районного суду Рівненської області. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції                 з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу               в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження
У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи                       між суддями від 15 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року справу за позовом               ОСОБА_1 до ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» про відшкодування майнової та моральної шкодипризначено до розгляду в складі колегії                     з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача в зв`язку зі смертельним травмуванням   ОСОБА_2 у вигляді відшкодування моральної шкоди. Разом з тим апеляційний суд безпідставно скасував рішення районного суду в частині відшкодування майнової шкоди, завданої смертю годувальника. Висновки апеляційного суду в цій частині суперечать нормам матеріального права, фактичним обставинам і наявним у справі доказам.
 
Позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди як особа,                     що мала право на одержання від нього утримання, так і тому, що вона фактично перебувала на його утриманні.
На момент травмування та смерті сина (у 2011 році), а також на час подання позовної заяви позивач була та є непрацездатною - інвалідом ІІІ групи.               Ця обставина відповідачем визнана (частина перша статті 82 ЦПК України).
Факт її інвалідності саме на момент смерті та травмування сина підтверджується наданими суду доказами: довідкою Здовбицької амбулаторії загальної практики від 26 червня 2017 року, довідкою Здолбунівського відділу обслуговування громадян управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області від 07 липня 2017 року, в якій зазначається про отримання нею пенсії по інвалідності з 2005 року довічно.
 
Твердження суду апеляційної інстанції про неврахування районним судом, що виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, підлягають задоволенню за час, що                      
не перевищує трьох років, є безпідставним, оскільки така виплата їй раніше не призначалася. На її заяву провести виплати відповідач відмовився. Цивільне законодавство не передбачає обмеження виплати коштів                     на відшкодування майнової шкоди, завданої втратою годувальника,                   будь-якими строками.

 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У лютому 2019 року ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна» подало                              
до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що оскаржене судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.
 
Позивач не довела факт перебування її на утриманні постраждалого            ОСОБА_2 . Вона також має старшого сина та отримує від нього матеріальну та іншу допомогу. Крім того, у позивача є дочка, її роль в утриманні матері на час нещасного випадку судом першої інстанції не досліджувалась.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Син позивача - ОСОБА_2 , перебував у цивільно-правових відносинах (виконував роботи по цивільно-правових договорах) з ТОВ «Охоронна фірма Гаруда- В », яке перебувало в цивільно-правових відносинах                              
з ПАТ «Волинь - цемент».
 
14 листопада 2011 року він виконував роботи по очистці залізничних колій дільниці «Помел» на території ПАТ «Волинь - цемент». Під час виконання робіт був смертельно травмований ковшем грейферного крана, належним ПАТ «Волинь - цемент». Від отриманих травм ОСОБА_2 помер.
 
Ці обставини підтверджуються актом спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, затвердженого начальником Управління Держгірпромнагляду Нос М. В. 19 грудня 2011 року, відповідачем не оспорюються.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
 
За загальним правилом, передбаченим статтею 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
 
Згідно з актом спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 19 грудня 2011 року причинами нещасного випадку, зокрема є ті порушення, які допущені працівниками ВАТ «Волинь - цемент»: 
не розроблений та не затверджений проект виконання робіт (ПВР), технологічні карти, з якими повинні бути ознайомлені під розпис працівники, відповідальний за безпечне проведення робіт, машиністи кранів для забезпечення безпеки проведення робіт по вивантаженню та очистки залізничних вагонів, в якій приймають участь: працівники дільниці « Помел »; працівники дільниці « Відвантаження цементу та вивантаження вантажів »; працівники підрядної організації ТзОВ «Охорона фірма « Гаруда -В»;
порушено пункт 7.5.15 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальнихкранів;
начальником дільниці «Помел» для виконання робіт по вивантаженню                 та очистці залізничних вагонів на естакаді дільниці «Помел» між замовником ПАТ «Волинь - цемент» та підрядником ТОВ «Охорона фірма «Гаруда - В» 
в акті-допуску не прописані узгоджені спільні заходи,                         
які повинні забезпечити безпечне виконання робіт з переміщення вантажів грейферним краном на естакаді об`єднаного складу дільниці « Помел » над навісом, де виконують роботи працівники, які знаходяться поза зоною видимості машиністів грейферних кранів;
порушено пункт 7.5.5 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальнихкранів;
мостові грейферні крани дільниці «Помел» реєстр. № Р-2084, № Р-1523,             № Р -1117 на час перевірки експлуатувались в незадовільно - технічному стані, а саме: не задіяні (відключені, несправні) пристрої та прилади безпеки, не працюють звукові сигнальні пристрої, не відрегульована робота гальм механізмів переміщення кранів;
порушено пункт 4.1.1 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів;
не розроблена інструкція з охорони праці по безпечному зберіганню                       та виконанню робіт на об`єднаному складі де зберігаються сипучі матеріали;
порушено пункти 4.3.3, 4.3.4 Положення про порядок розроблення інструкцій з охорони праці.
Особами, що допустили порушення нормативно правових актів та інших актів з охорони праці визначено, зокрема: в. о. начальника дільниці «Помел» 
ПАТ «Волинь - цемент» ОСОБА_7 , який порушив пункти 7.5.15, 7.5.5 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів; майстер з ремонту кранового господарства дільниці «Помел» ОСОБА_8 , особа відповідальна за утримання в справному стані вантажопідіймальних кранів, який порушив пункт 4.1.1 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів; кранівниця ОСОБА_9 , яка порушила                          пункти 2.1.4, 2.1.6, 3.12 Інструкції № 10 для машиніста крана (кранівника/ мостового типу), а саме: перед початком роботи кранівник повинен перевірити і впевнитись у справності звукового сигнального пристрою, оглянути механізми крана, гальма та інше.
 
Отже, вищевказане стосується порушень, допущених працівниками 
ВАТ «Волинь - цемент».
 
Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
 
Стаття 1196 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої фізичній особі під час виконання нею договірних зобов`язань - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи під час виконання нею договірних зобов`язань (договір перевезення тощо), підлягає відшкодуванню на підставах, встановлених статтями 1166 та 1187 цього Кодексу. 
 
Судом установлено, щоволодільцем джерела підвищеної небезпеки - грейферного крану, яким був смертельно травмований ОСОБА_2                          є правонаступник ПАТ «Волинь - цемент» - ПрАТ «Діккергофф Цемент Україна», тобто особою, яка має відшкодувати завдану позивачу шкоду. 
 
Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання,               в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди                        в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи,                           яка завдала шкоди.
 
Стаття 1200 ЦК України передбачаєвідшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, згідно з якою у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується, зокрема інвалідам - на строк їх інвалідності. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого                       
та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
 
Судом першої інстанції встановлено, що на момент травмування та смерті ОСОБА_2 , на час подання позовної заяви ОСОБА_1 була непрацездатною - інвалідом ІІІ групи (а. с. 22-23). 
 
Позивач отримує пенсію по інвалідності з 2005 року, що підтверджується відповідними документами (додані до касасційної скарги: довідки з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 07 липня 2017 року, від 13 червня 2018 року, відповідь Здолбунівського відділу обслуговування громадян Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на адвокатський запит). Зазначається, що районний суд виходив із цих доказів,                          
а апеляційний суд їх не врахував, тому додатково надала до касаційної скарги.

Ураховуючи викладене, висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не має права на відшкодування шкоди є передчасними, оскільки підлягають дослідженню докази, з яких виходів і районний суд, а саме те, що вона, маючи інвалідність, є особою, яка мала на день смерті сина право на одержання від нього утримання. Разом з тим, касаційний суд не має права досліджувати нові докази (стаття 400 ЦПК України), тому оцінити їх має апеляційний суд.  
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
 
Проте апеляційний суд не надав належної правової оцінки доводам позивача про те, що вона є непрацездатною - інвалідом ІІІ групи,                               
не перевірив її дохід та дохід померлого сина, чи перебувала вона                          на утриманні потерпілого ОСОБА_2 до його смерті та який саме період,                           не з`ясував характер цих відносин з урахуванням засад розумності,добросовісності та справедливості.
Ці обставини мають важливе юридичне значення для правильного вирішення спору. 
 
Також апеляційний суд, зазначивши про наявність у позивача другого сина, не вказав норму права, на підставі якої необхідно враховувати можливість ОСОБА_1 отримувати матеріальну допомогу і від нього.  
 
Крім того, апеляційний суд висновок щодо відсутності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди не мотивував, не перевірив, чи надано позивачем відповідні докази на підтвердження цих вимог. 
А, зазначаючи, що стягненню підлягають суми лише в межах трьох років, не вирішив і цих вимог у межах цього строку.  

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,                    що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.
 
Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим. 
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкодине відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права,                              що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України                      є підставою для його часткового скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року                   в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» про відшкодування майнової шкодита розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року            
в частині виключення з резолютивної частини рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року абзацу другого щодо накладення арешту на майно відповідача в сумі 400 000 грн залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк