ПОСТАНОВА
Іменем України

28 квітня 2020 року 
Київ
справа №814/2500/16
адміністративне провадження №К/9901/18297/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування припису за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду у складі судді Біоносенка В.В. від 19 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бойка А.В., Димерлія О.О., Єщенка О.В. від 21 вересня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз», позивач) звернулось до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - ДАБІ України, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 4 листопада 2016 року № 164 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний припис є незаконним, прийнятим з чисельними порушеннями норм чинного законодавства. На думку позивача, саме він є генеральним підрядником за договором стандартного приєднання для зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 , а тому позивач правомірно зазначив у декларації від 26 вересня 2016 року ПАТ по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» як генерального підрядника, а не інших осіб.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що фактична сукупність дій, виконаних Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки, а також зміст договору підряду № 16-01/62 від 12 жовтня 2015 року свідчать, що саме це підприємство є генеральним підрядником та мало бути зазначено у декларації про початок виконання будівельних робіт. Тому суди попередніх інстанцій погодились з відповідачем про недостовірність даних, зазначених у декларації про початок виконання будівельних робіт.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ПАТ «Миколаївгаз» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі позивач вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до помилкового висновку про те, що генеральним підрядником є Авторемонтно-агрегатний завод Черкаської облспоживспілки, оскільки останній залучено позивачем для виконання деяких видів робот, а тому вважає, що відомості, внесені у декларацію від 26 вересня 2016 року, є достовірними.
Також скаржник посилається на частину першу статті 838 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування цієї правової норми, оскільки відповідно до положень вказаної статті підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Скаржник вважає, що під час здійснення стандартного приєднання для зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 , позивачем для виконання частини робіт було залучено Авторемонтно-агрегатний завод Черкаської облспоживспілки на підставі договору від 12 жовтня 2015 року, тобто зазначене підприємство є лише субпідрядником, а тому позивач мав право не зазначити його у декларації про початок виконання будівельних робіт.
Від представника ДАБІ України надійшло заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Миколаївгаз», в якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу до суду подано 20 жовтня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 814/2500/16, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 814/2500/16 за касаційною скаргою ПАТ «Миколаївгаз» суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Представником ПАТ «Миколаївгаз» подано клопотання про забезпечення його участі у касаційному розгляді справи у судовому засіданні, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій на підставі зібраних у матеріалах справи доказів встановлено, що ПАТ «Миколаївгаз» зареєстровано як юридична особа 27 січня 1995 року. Основним видом діяльності товариство є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи та ін.
17 червня 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» уклало договір на приєднання до газорозподільної системи (для приєднання, що є стандартним) № 5506 16-01/660 СП з ОСОБА_1 щодо приєднання його приватного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до діючого підземного сталевому газопроводу низького тиску.
26 вересня 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» подало декларацію про початок виконання будівельних робіт за об`єктом «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)», яка була зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області за № МК083162701704.
В зазначеній декларації у розділі: «Інформація про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників)» позивачем зазначено - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз».
4 листопада 2016 року працівники Управління ДАБІ у Миколаївської області здійснили позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)», під час якої з`ясовано, що будівельні роботи на зазначеному об`єкті виконувалися не ПАТ «Миколаївгаз», а Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки на підставі договору від 12 жовтня 2015 року.
Зазначене було кваліфіковано відповідачем, як наведення недостовірних відомостей у поданій 23 вересня 2016 року декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єкті «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)».
4 листопада 2016 року уповноваженою особою Управління ДАБІ у Миколаївської області винесено припис № 164 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з вимогою до ПАТ «Миколаївгаз» усунути порушення на об`єкті «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)».
17 листопада 2016 року уповноваженою особою Управління ДАБІ у Миколаївської області винесено постанову № 124/1014-8101-16 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким ПАТ по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абзацом четвертим частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в сумі 130500 гривень.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження ДАБІ України у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідний Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 553). 
Пунктом 1 Порядку № 553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється ДАБІ України та її територіальними органами.
Пунктом 5 Порядку № 533 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Відповідно до пунктів 7 та 9 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
У пункті 17 Порядку № 533 визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). Із зазначеної норми вбачається, що протокол та припис складаються на підставі фактичних обставин, встановлених у відповідному акті. 
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 4 листопада 2016 року Управлінням ДАБІ у Миколаївської області було здійснено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)», під час якої встановлено, що будівельні роботи на зазначеному об`єкті виконувалися не ПАТ «Миколаївгаз», а Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки на підставі договору від 12 жовтня 2015 року. 
Оскільки у декларації про початок виконання будівельних робіт № МК083162701704 від 26 вересня 2016 року у графі «інформація про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників)» позивачем зазначено - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», Управлінням ДАБІ у Миколаївської області зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом четвертим частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а саме: наведення недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт.
Крім того, 4 листопада 2016 року уповноваженою особою Управління ДАБІ у Миколаївської області винесено припис № 164 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з вимогою усунути порушення на об`єкті «Стандартне приєднання до зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)».
На цій підставі колегія суддів доходить до висновку, що Управлінням ДАБІ у Миколаївської області дотримано встановленого порядку проведення перевірки; та винесено припис у межах визначених законом повноважень.
Стосовно виявлених порушень колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що належать до І-ІІІ категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.
Згідно з положеннями частини восьмої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.
Абзацом четвертим частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність, зокрема, за наведення недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єктах II категорії складності - у розмірі тридцяти шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 22 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 466), наведенням недостовірних даних вважається встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка в ній зазначалася, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними в декларації.
У додатку 5 Порядку № 466 визначено, що у декларації про початок виконання будівельних робіт мають міститись відомості, зокрема, про замовника будівництва та інформацію про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників).
Таким чином, у декларації про початок виконання будівельних робіт обов`язково зазначаються відомості про замовника та, у разі залучення замовником до виконання будівельних робіт іншого суб`єкта, інформацію про такого суб`єкта, який у цьому разі набуває статусу генерального підрядника або підрядника. Законодавча вимога щодо зазначення у декларації про початок виконання будівельних робіт відомостей не тільки про замовника, але й, зокрема, про генерального підрядника (підрядника) зумовлена тим, що вказані особи є суб`єктами містобудівної діяльності, кожен з яких несе відповідальність за порушення містобудівного законодавства у порядку та з підстав, визначених Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», іншими законодавчими актами. 
При цьому, у разі виконання частини будівельних робіт замовником будівництва самостійно, а частини - із залученням підрядника, у декларації про початок виконання будівельних робіт позивач повинен був зазначити ПАТ «Миколаївгаз» у якості замовника, а Авторемонтно-агрегатний завод Черкаської облспоживспілки - як підрядника.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом під час вирішення спору у подібних правовідносинах у постанові від 5 березня 2020 року у справі № 814/2753/16. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.
Судами попередніх інстанцій встановлено та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивачем у декларації про початок виконання будівельних робіт від 26 вересня 2016 року № МК082163261503 на об`єкті «Стандартне приєднання для зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)» у графі «Інформація про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників» зазначено публічне акціонерне товариство «Миколаївгаз». 
Разом з тим, судами встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що фактично будівельні роботи на зазначеному об`єкті виконувалися Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки на підставі договору від 12 жовтня 2015 року.
Одним із доводів касаційної скарги є те, що Авторемонтно-агрегатного заводу Черкаської облспоживспілки не є генеральним підрядником на вказаному об`єкті, оскільки зазначена організація є субпідрядником, залученим позивачем для виконання своїх зобов`язань за договором від 12 жовтня 2015 року. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. 
Згідно з положеннями частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Пунктом 3 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 року № 668, визначено, що замовник - сторона договору підряду, яка за власним рішенням або дорученням інвестора розміщує замовлення на виконання робіт (будівництво об`єкта), приймає закінчені роботи (об`єкт будівництва) та оплачує їх; генеральний підрядник - підрядник, який залучає до виконання робіт третіх осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результати їх роботи.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, 12 жовтня 2015 року між ПАТ «Миколаївгаз» та Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки укладено договір підряду, за умовами якого ПАТ «Миколаївгаз» має статус замовника, а Авторемонтно-агрегатний завод Черкаської облспоживспілки - генерального підрядника. Останній має право залучати до виконання робіт субпідрядників, залишаючись відповідальним перед замовником за результати їх роботи, а також зобов`язаний інформувати замовника про укладання договорів субпідряду із спеціалізованими організаціями, що залучаються до виконання робіт по цьому договору (пункти 4.2.1, 4.1.4 договору № 16-01/52 від 12 жовтня 2015 року).
Також зі змісту дослідженого під час розгляду справи у суді першої інстанції Загального журналу робіт № 44 судами встановлено, що Авторемонтно-агрегатним заводом Черкаської облспоживспілки на об`єкті будівництва «Стандартне приєднання для зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)» розроблено проектно-кошторисну документацію та виконано всі роботи.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи та виходячи з аналізу наведених правових норм, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що Управлінням ДАБІ у Миколаївській області вірно встановлено внесення ПАТ «Миколаївгаз» недостовірних відомостей до розділу «Інформація про генерального підрядника (підрядника - у разі, коли будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників)» декларації про початок виконання будівельних робіт за об`єктом «Стандартне приєднання для зовнішнього газопостачання будинку АДРЕСА_1 (реконструкція)», яка була зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 26 вересня 2016 року за № МК082163261503, оскільки саме Авторемонтно-агрегатний завод Черкаської облспоживспілки набув статусу генерального підрядника.
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання скаржника на частину першу статті 838 ЦК України, відповідно до якої підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Вказана правова норма регулює господарські правовідносини, що складаються між замовником, підрядником та субпідрядниками, але не стосується визначення статусу замовника та генерального підрядника у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо такі рішення ухвалені без порушень норм матеріального і процесуального права.
Оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального або порушень норм процесуального права, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy) серія A. 37, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59). 
Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки суд касаційної інстанції залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то у силу статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  І.В. Желєзний
                                                                                                         Н.В. Коваленко