Номер провадження: 22-ц/813/5261/20 
Номер справи місцевого суду: 497/1402/19
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Колесніков  Г. Я.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Колеснікова Г.Я., 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
учасники справи:
заявник- ОСОБА_1 ,
заінтересована особа-Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,
розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення заінтересованої особи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Грубіян Л.І.,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про встановлення юридичного факту та відзиву
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, визначивши заінтересованою особою Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі-ГУ ДМСУ в Одеській області).
Заява мотивована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Баннівка Болградського району Одеської області, мешкав у вказаному селі, ходив до школи, працював з чабанами. В 1978 році він отримав паспорт громадянина СРСР та в 1987 році переїхав до с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області. Він був зареєстрований в погосподарській книзі Саф`янівської сільської ради та працював в селі. В 1994 році він поїхав з с.Саф`яни, працював в різних місцях та загубив паспорт. При зверненні до міграційної служби йому було роз`яснено про необхідність отримання рішення суду про проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.Встановлення юридичного факту необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України.
У відзиві на позов представник ГУ ДМСУ в Одеській області просила залишити заяву без розгляду, посилаючись на те, що міграційна служба не погоджується з доводами заявника, а тому між учасниками судового процесу існує спір про право.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Баннівка Болградського району Одеської області на території України на момент проголошення незалежності України та набрання чинності Законом України «Про громадянство», а саме, на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Рішення суду мотивовано, тим, що надані заявником докази підтверджують факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні та факт постійного проживання на території Україні до 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі представник Білоконь Н.О. в інтересах ГУ ДМСУ в Одеській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Неправильність рішення суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які полягали у тому, що сам по собі факт непогодження заінтересованої особи (ГУ ДМСУ в Одеській області) із заявою ОСОБА_1 вже свідчить про наявність спору про право. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368,ч.1с.369 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.
З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався тим, що надані заявником докази підтверджують факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні та факт постійного проживання на території Україні до 24 серпня 1991 року .
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 23 травня 2019 року, місцем державної реєстрації народження ОСОБА_1 (без по батькові), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено виконавчий комітет Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області. Батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.4).
Із змісту погосподарської книги №11 за 1991-1995 роки та довідки  Саф`янівської сільської ради  Ізмаїльського району Одеської області видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2  був одружений, зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств-колгоспний двір, а 13 травня 1994 року разом із дружиною ОСОБА_8 вибув в с.Ст.Некрасівка Ізмаїльського району (а.с.5-6,7,8).
На звернення ОСОБА_1 щодо отримання паспорта громадянина України в зв`язку з втратою паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року Болградським РВ ГУ ДМС України в Одеській області заявнику 21 серпня 2019 року роз`яснено, що йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року (а.с.9).
Згідно довідки голови Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_9 . від 11 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою (а.с.77-78).
10 квітня 2020 року від голови Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області Генчева В.П. надійшло повідомлення про смерть заявника ОСОБА_1 , до якого додана завірена копія свідоцтва про смерть останнього (а.с83-85).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
У частині ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п.5ч.2ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1,2 ч.1ст.3 цього Закону. 
При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.293 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, суди вірно керувалися, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим та ухвалене на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та встановлення цього факту дає йому можливість реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, оскільки судом установлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився на території України та станом на 24 серпня 1991 року проживав за адресою:  АДРЕСА_1 . При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.
Посилання в апеляційній скарзі на положення ст. 24 Закону України «Про громадянство України», Указ Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» безпідставне, оскільки заявник просив встановити не факт належності до громадянства України, а факт - проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який у подальшому дасть йому можливість реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України.
Доводи апелянта про те, що сам по собі факт не погодження ГУ ДМСУ в Одеській області із заявою ОСОБА_1 свідчить про спір про право до уваги не приймаються, оскільки, виходячи з положень ч.1ст.293 ЦПК України, та з урахуванням кола учасників судового процесу, такі справи в порядку позовного провадження не розглядаються. 
Відповідно до ч.1ст.375 ЦПК України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом також встановлено, що після ухвалення рішення судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с…..).
Відповідно до ч.1,3 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Апеляційний суд вважає, що дана справа про підтвердження наявності юридичного факту-про встановлення факту постійного проживання на території України не допускає правонаступництво.
Враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, відсутні підстави для застосування положень ч.1ст. 377 ЦПК України (скасування рішення суду та закриття провадження у справі).
Керуючись ст.ст.368, 374,ч.3 ст.377, ст.ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст складено 04 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: