ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2630/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Комар Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 (головуючий суддя Черниш А.О.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через представника Науменка І.Ф., звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення про надання   ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га та території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до відповідача із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту), додавши усі необхідні документи. Однак відповідач, Листом від 13.08.2019 року №Л-6293/0-3553/0/17-19 повідомив про відмову у наданні такого дозволу з посиланням на те, що земельна ділянка, яку вона бажає отримати у власність, згідно схеми поділу земель та організації територій відноситься до колективних садів Заваллівського графітного комбінату. Представник позивачки стверджує, що така відмова відповідача суперечить вимогам Земельного кодексу України, оскільки обрана позивачкою земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, не обмежена жодним сервітутом, у власності чи у користуванні третіх осіб не перебуває, будь-які інші обтяження чи обмеження щодо неї відсутні. Крім того, стверджує, що неприйняття відповідачем за заявою позивачки належним чином оформленого наказу про надання дозволу або про відмову у його наданні свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Наполягаючи на тому, що позивачкою виконано всі вимоги, передбачені законодавством для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, просить суд позов задовольнити. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 позов задоволено частково. 
Визнано протиправною відмову відповідача у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, викладену в листі від 13.08.2019 року №Л-6293/0-3553/0/17-19.
Зобов`язано відповідача не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняття рішення з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, використовується Заваллівським графітним комбінатом для колективного садівництва. Отже відповідачем не доведено невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивачка має намір одержати безоплатно у власність, вимогам законів як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, передбаченої абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України. Також зазначено, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем перевірки заяви позивача на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у задоволенні позову про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачці такого дозволу суд першої інстанції відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України, а тому бездіяльність (відмова) у задоволенні клопотання позивача є очевидно протиправною. Зазначає, що позивачем надавалася до суду відповідь на відзив на позову заяву, в якій позивач звертав увагу суду першої інстанції, що матеріали справи містять письмові докази, що за результатами розгляду заяви позивача від 09.07.2019 року відповідачем проведено відповідну перевірку відповідно до вимог ст. 116, 118, 121 ЗК України щодо наявності підстав для відмови у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою. За результатами перевірки встановлено, що підстави для  прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою – відсутні, що підтверджується письмовими доказами, наданими самим відповідачем що міститься в матеріалах справи (а.с. 30-32), а саме службова інформація відповідача щодо земельної ділянки згідно з графічними матеріалами (а.с. 31-32). 
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. До заяви додала зокрема графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Вказана заява з додатками 11.07.2019 року зареєстрована ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за №Л-6293/0/16-19. (а.с. 27 - 28)  
Листом №Л-6293/0-3553/0/17-19 від 13.08.2019 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило позивачку про те, що за результатами розгляду поданих нею матеріалів встановлено, що згідно схеми поділу земель та організації території земельна ділянка, вказана у заяві, відноситься до колективних садів Заваллівського графітного  комбінату. Посилаючись на частину 7 статті 118 Земельного кодексу України, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивачки (а.с. 29). 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", норми Постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року щодо затвердження Положення про Державну службу України з питань  геодезії, картографії та кадастру, норми Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за №1011/18306, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (ЗК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Зокрема, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
В силу пункту "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Пунктом  "б" частини 1 статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га.
Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.
Так, відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. 
Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України. 
Так, частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. 
Слід взяти до уваги, що Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань  геодезії, картографії та кадастру. 
Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. 
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області. 
Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. 
При цьому, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення). 
Таким чином, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України. 
Розглядаючи заяву позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, відповідач, в силу норм земельного законодавства,  зобов`язаний був у місячний строк перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки надати позивачу:
- дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ),  
- або, надати мотивовану відмову у наданні дозволу (у разі виявлення обставин, передбачених абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України). 
Натомість відповідач, Листом №Л-6293/0-3553/0/17-19 від 13.08.2019 року відмовив позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, пославшись на те, що обрана нею земельна ділянка відноситься до колективних садів Заваллівського графітного комбінату. 
Перевіряючи зазначені доводи, суд першої інстанції установив, що зазначена позивачкою на графічних матеріалах земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, її цільове призначення - код 01.06 - для колективного садівництва (а.с. 30 - 32). Зазначена обставина знайшла своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції. 
Зокрема, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що частинами 1, 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. 
До земель сільськогосподарського призначення належать: 
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.
Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за №1011/18306), затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. 
Вказана Класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Згідно з цією Класифікацією землі, які за категорією відносяться до земель сільськогосподарського призначення, за цільовим призначенням поділяються зокрема на підрозділи: код 01.03 - для ведення особистого селянського господарства; код 01.06 - для колективного садівництва. 
Отже, ведення особистого селянського господарства та колективне садівництво - це різні види цільового використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель.
Відповідно до частин 1, 2 статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. 
Іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.
Частинами 3-6 статті 35 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. 
До земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. 
Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
При цьому, приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. 
Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.
Водночас, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року у справі №806/2978/17 вказавши, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Натомість, матеріалами справи підтверджується, що в листі №Л-6293/0-3553/0/17-19 від 13.08.2019 року відповідач не вказав з підстав, що передбаченої абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 
Також, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, використовується Заваллівським графітним комбінатом для колективного садівництва. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивачка має намір одержати безоплатно у власність, вимогам законів як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, передбаченої абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв посилання відповідача на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року (справа №804/3703/16), оскільки він сформульований щодо інших правовідносин - а саме з приводу реалізації фізичною особою права замовити виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за мовчазною згодою, та не стосуються спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з немотивованою відмовою відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.12.2018 року у справі №509/4156/15-а - вже відійшов від цього висновку.  
Прийняте відповідачем рішення про відмову у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладене у листі №Л-6293/0-3553/0/17-19 від 13.08.2019 року, не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення права позивачки на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за її заявою. Тому така відмова є протиправною.
Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
За правилами частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Матеріали справи не містять докази здійснення відповідачем перевірки заяви позивачки на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому у задоволенні позову про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачці такого дозволу суд першої інстанції правильно відмовив.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивачки та можливість його захисту в обраний нею спосіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з огляду на визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладеної у листі №Л-6293/0-3553/0/17-19 від 13.08.2019 року, порушене право позивачки на отримання обґрунтованого рішення за її заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути цю заяву та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства (на підставі ч. 6 статті 245 КАС України визначив відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили).
Способом відновлення порушеного права позивача суд першої інстанції обрав зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу. 
Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
При цьому, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, то суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з рахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).
Згідно ч. 4 ст.122 ЗК України питання щодо відведення спірної земельної ділянки у власність належить саме до компетенції відповідача.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції спосіб захисту, який визначив суд першої інстанції щодо повторного розгляду заяву позивача про надання дозволу, відповідає ч. 4 ст. 245 КАС України, не порушує дискреційні повноваження відповідача, є ефективним, оскільки суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання з рахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили 04.03.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04.03.2020.
В повному обсязі постанова виготовлена 12.03.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова