Справа № 350/436/19 
Провадження № 22-ц/4808/378/20 
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
               суддів:                 Василишин Л.В., Максюти І.О.,
секретаря                Бойчука Л. М.
з участю:         представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , апелянта ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою, з апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року, ухвалене суддею Максимівим І.В.
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
Представник позивача ОСОБА_1 , 11.03.2019 року, звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , Перегінської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , у якому після зменшення позовних вимог просив: зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні громадською дорогою шляхом демонтування останнім прокладеної вздовж АДРЕСА_1 Права АДРЕСА_2 бетонної огорожі, яка знаходиться в межах червоних ліній та зобов`язати відповідача Перегінську селищну раду привести вулицю ОСОБА_6 Права у відповідність до генерального плану селища Перегінське.
Ухвалою суду від 18 липня 2019 року за заявою представника позивача про зменшення позовних вимог, позов ОСОБА_1  до ОСОБА_3 , Перегінської селищної ради, третя особа  ОСОБА_5  про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою, в частині позовних вимог про визнання нечинним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1455 га та скасування рішення Перегінської селищної ради від 22 травня 2003 року, залишено без розгляду.
В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1455 га по АДРЕСА_2 Права, відповідно до генерального плану забудови селища Перегінське, відмежована від річки Радова та прилеглої прибережної смуги червоними лініями, які визначають ширину вулиці ОСОБА_7 . Однак відповідач ОСОБА_3 , встановив бетонну огорожу своєї земельної ділянки в такий спосіб, що пригородив до своєї земельної ділянки частину громадської АДРЕСА_1 Права, площею 202 кв.м, чим вийшов за межі червоних ліній вулиці, що підтверджується висновком судового експерта від 01.02.2018 року. Таким чином, зменшивши ширину вулиці, відповідач ОСОБА_3 своїми діями створив позивачеві та іншим мешканцям вулиці ОСОБА_7 перешкоди у користуванні громадською дорогою габаритними автомашинами, трактором, а також внаслідок його дій обмежений доступ спецавтотранспорту. Крім цього, на звернення мешканців вулиці, відповідач - Перегінська селищна рада не вживає жодних заходів для усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та приведення вулиці Радова Права у відповідність до генерального плану селища Перегінське. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права щодо користування громадською дорогою, просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 03 травня 2019 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_5 (т.1, а.с.130).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Перегінської селищної ради, третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою відмовлено.
Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції мотивував тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки у позивача таке право виникло з часу набуття ним 25 лютого 2008 року права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 № 18351635, а з позовом до суду позивач звернувся лише в березні 2019 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача
На дане рішення позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити: зобов`язати Перегінську селищну раду, в межах знаходження огорожі ОСОБА_3 , накреслену вулицю ОСОБА_6 Права привести у відповідність до існуючого генерального плану забудови селища Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач на громадській дорозі вулиці Радова Права селища Перегінське створив перешкоду. Однак суд першої інстанції помилково відмовив у позові з підстав пропущення строку позовної давності, не врахувавши, що перешкода (огорожа) існує з 2004 року по день розгляду справи та існуватиме до її знесення, тому вона є триваючою. На думку позивача, рішення підлягає скасуванню, оскільки суд не вирішив спірного питання щодо предмета спору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача
У поданій скарзі відповідач ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити і у задоволенні позову відмовити з підстави його необгрунтованості.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду були всі підстави відмовляти в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю вимог за відсутності порушеного права позивача, а не за пропуском строку позовної давності. Позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України – відсутня прохальна частина і незрозумілий зміст позовних вимог. Висновок суду про те, що через належну йому ( ОСОБА_3 ) земельну ділянку проходить червона лінія, не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Зазначає, що він встановив огорожу належної йому земельної ділянки у 2004 році, тому не міг порушити жодних прав позивача, оскільки таких прав у нього на той момент не було. Позивач отримав у власність нерухоме майно в 2008 році, погодився з обставинами щодо користування дорогою, які існували на момент набуття власності.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представник позивача – ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити. Відзив мотивовано тим, що відповідач не довів, що його земельна ділянка не накладається на червоні лінії генерального плану.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником домоволодіння по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.04.2008 № 18351635 (а.с.124, т.1).
Відповідач ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 0,1455 га, кадастровий номер 624855800:01:009:0019, що розташована по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Перегінською селищною радою 10 червня 2003 року та копією витягу з рішення Перегінської селищної ради від 22 травня 2003 року(а.с.33, т.1).
З акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, які передаються в приватну власність від 27 травня 2003 року (надалі Акт) вбачається, що ОСОБА_3 в присутності представників суміжних землекористувачів проведено узгодження меж та відведено в натурі земельну ділянку на місцевості згідно рішення Перегінської селищної ради від 22 травня 2003 року (а.с.36,т.1).
Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки доданого до Акту та копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Перегінською селищною радою 10 червня 2003 року вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,1455 га межує: від А до Б із землями ОСОБА_8 , від Б до В із землями ОСОБА_9 , від В до Г із землями загального користування (проїзд), та від Г до А вулицею АДРЕСА_2 . (а.с.33, 37, т.1)
З наданих у судовому засіданні пояснень сторін, а також з наявних у матеріалах справи фотографій (а.с.62-64, 109-114) та Акту комісії Перегінської селищної ради від 09 квітня 2019 року (а.с.65), акту комісії селищної ради від 23. 05. 2019 року та додатків до нього а.с. 161-167 Т1 встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у 2004 році встановив огорожу на бетонному фундаменті належної йому приватизованої земельної ділянки, ширина дороги та за`їзду вздовж огорожі відповідача становить більше 3,5 метра і її можливо збільшити.
       Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника позивача, третю особу, які вимоги поданої скарги від імені позивача підтримали та визнали вимоги скарги ОСОБА_3 тільки у частині застосування судом строку позовної давності, скільки вважають, що позовні вимоги є обгрунтованимиі підлягали до задоволення, відповідача та його представники, які доводи своєї скарги, підтримали і заперечили доводи скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, а апеляційну скаргу відповідача належить задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Вимог ст.89 ЦПК України суд першої інстанції не дотримав.
       Згідно із статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
       Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Колегія суддів вважає, що оцінюючи усі докази подані учасниками справи у сукупності відсутні підстави вважати, що право позивача діями відповідачів були порушені.
       Судом першої інстанції ухвалюючи рішення встановив, що огорожа земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу ОСОБА_3 , частково виходить за межі червоних ліній АДРЕСА_1 Права, що суперечить як чинному генеральному плану селища Перегінське 2005 року так і генеральному плану селища Перегінське 1982 року, чинному на час отримання відповідачем ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельну ділянку. 
       Однак такі обставини встановлені судом першої інстанції є недоведеними на підставі належних та допустимих доказів.
       Встановлюючи вказані обставини суд послався на висновок судового експерта ОСОБА_10 , наданого за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження №010218 від 01.02.2018 року, із якого вбачається, що під`їзна дорога по АДРЕСА_2 вимогам проектно-технічної документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва частково не відповідає. Зокрема невідповідність полягає у тому, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 624855800:01:009:0019 що належить відповідачу ОСОБА_3 площею 0,1455 га, по АДРЕСА_2 , знаходяться в межах містобудівних обмежень. Так зі сторони АДРЕСА_1 Права проходять межі червоних ліній і захисної смуги водоймища, які накладаються на земельну ділянку площею 0,1455 га. Площа вказаної земельної ділянки в межах червоних ліній становить 202 кв.м., а площа земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги становить 265 кв.м. Разом з тим, огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію АДРЕСА_3 . Невідповідність полягає і у тому, що радіус заокруглення проїзної частини дороги по їх бортовому каменю становить 3 метри, а згідно ДБН повинен бути не менше 6 метрів. (а.с.6-28). Крім цього, позивачем до позовної заяви надане викопіювання з генерального плану селища Перегінське 1982 року з якого також вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 , частково розташована за межами червоних ліній АДРЕСА_1 Права (а.с.146-150). А також суд першої інстанції вважав, що огорожа вказаної земельної ділянки суперечить вимогам ДБН 360-92** - «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» згідно пункту 3.19* яких огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці, а також суперечить вимогам ДБН В.2.3-5-2001 - «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів» згідно пункту 2.32 яких радіуси заокруглень проїзних частин вулиць і доріг повинні бути не менше 6 м. На вказаний висновок посилався позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги.
Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
       Судом першої інстанції встановлено, що також визнається сторонами у справі, що відповідач ОСОБА_3 у 2004 році встановив огорожу на бетонному фундаменті належної йому земельної ділянки.
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок експерта ОСОБА_10 виготовлявся на підставі генерального плану забудови смт.Перегінське від 2005 року, який відповідно до копії рішення Перегінської селищної ради затверджений тільки від 06.03.2008 року (а.с.196, т.1). Тому ОСОБА_3 , виготовляючи правовстановлюючі документи на землю у 2003 році та встановлюючи в межах приватизованої ділянки огорожу на бетонній основі у 2004 році, тобто до встановлення обмежень землекористування, порушити права позивача ОСОБА_1 не міг.
Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1455 га, що розташована по АДРЕСА_2 , на якій встановлено огорожу, на підставі рішення селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку. Дані правовстановлюючі документи є чинними і ніким не оспорені. У даній справі представник позивача зменшив заявлені позовні вимоги, відмовившись від вимоги про скасування рішення та державного акту.
       Частиною першою статті 78 та частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
       Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Крім того, в основу вказаного висновку експерт ОСОБА_10 поклав дані, що містилися у копії геодезичної зйомки земельної ждідянки з нанесеною червоною лінією, яку, як зазначено у самій зйомці, виготовив ФОП ОСОБА_11 .
Однак, із копії довідки №57, виданої 09.04.2019 року тим же ОСОБА_11 , встановлено, що на адвокатський запит він повідомляє про те, що геодезична зйомка земельної ділянки гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 а з нанесенням на неї червоної лінії не виготовлялись та нікому не видавались. 
Також із довідки №А-11/24, виданої 03.12.2019 року управлінням містобудування та архітектури депарменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА, встановлено, що згідно положень генерального плану смт.Перегінське Рожнятівського району, розробеного Львівською філією Українського Державного інстутитуту проектування міст «Дніпромісто» в 1982 році (який є нечинним на цей час), на внутріквартальному проїзді, що розташований з південної сторони приватизованої ОСОБА_3 земельної ділянки (район вул.Радова права,5А, кадастровий номер 2624855800010090019) червоні лінії не зазначені (а.с.220, т.2).
Що стосується доводів зазначених представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, які полягають у тому, що відповідач не довів, що його земельна ділянка не накладається на червоні лінії генерального плану, такі доводи колегія суддів вважає, безпідставними, оскільки саме позивач має доводити, що земельна ділянка накладається на червоні лінії генерального плану, а не навпаки. Однак, як встановлено на підставі належних та допустимих доказів, позивач вказаної обставини не довів.
Тому вищевказаний висновок експерта ОСОБА_10 суд першої інстанції повинен був оцінювати разом із іншими доказами. Вказаний висновок суперечить іншим матеріалам справи, тому суд апеляційної інстанції не приймає його до уваги.
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, суд не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про обгрунтованість заявлених вимог позивачем і необхідності відмови у задоволенні вимог саме за пропуском строку позовної давності. 
Суд першої інстанції не врахував інші належні та допустимі докази, зазначені вище, що є у матеріалах справи, які не підтверджують позовних вимог ОСОБА_12 та порушення будь-якого його земельного права з сторони зазначених ним відповідачів.
Крім того, про відсутність порушення відповідачем прав позивача свідчить і та обставина, що комісія в складі селищної ради смт. Перегінське провела обміри дороги і спірного заїзду, за наслідками яких склала акт від 23.05.2019 року, із якого встановлено, що ширина дороги та заїзду становить більше 3,5 м, ширину існуючої дороги можна збільшити в результаті зрізування декількох земельних насаджень, які знаходяться між даною дорогою та руслом річки Радова (а.с.161, т.1). Схему обмірів та фотографії містяться на а.с.163-166, т.1, вони позивачем не спростовані, тому підстав не приймати їх до уваги у суду апеляційної інстанції немає.
       Про відсутність порушень з боку власника земельної ділянки ОСОБА_3 свідчить і наступна обставина.
У 2017 році ОСОБА_5 (третя особа у цій справі, на стороні позивача) у 2017 році звертався до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якому просив знести самовільно встановлену шопу та огорожу, якою ОСОБА_3 , на думку позивача, перегородив проїзну частину вулиці та заїзд до його земельної ділянки. Мова йде за цю ж саму огорожу ОСОБА_3 . За наслідками розгляду вказаного позову Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення, яке набрало законної сили 21.09.2017 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовив за безпідставністю позовних вимог. Суд встановив, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо створення відповідачем у зв`язку із встановленням огорожі перешкод позивачу, останнім суду не представлено, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що внаслідок будівництва відповідачем дерев`яної шопи та паркану, видачі державного акта на право власності на земельну ділянку порушеного його права (а.с.86, т.1).
       З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і право позивача порушене, однак позивач пропустив строк звернення до суду із позовом. Такий висновок не відповідає матеріалам справи, оскільки обставини, які суд вважав встановленими, є недовеними.
Пленум Верховного Суду України у постанові від від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у п.11 абзаці 3 роз`яснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
       Вищезазначене суд першої інстанції залишивив поза увагою, тому його рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції помилково відмовив у позові з підстав пропущення строку позовної давності, не врахувавши, що перешкода (огорожа) існує з 2004 року по день розгляду справи та існуватиме до її знесення, тому вона є триваючою, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлено, що право позивача за заявленими доводами позову не порушено, позовні вимоги є недоведеними і доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позову представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Перегінської селищної ради Рожнятівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою, відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуючий                                                                 Р.Й. Матківський
Судді                                                                        Л.В. Василишин
       І.О. Максюта