ПОСТАНОВА
Іменем України

06 травня 2020 року 
Київ
справа №332/1338/17(2-а/332/59/17)
адміністративне провадження №К/9901/60730/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Радишевської О. Р., Шевцової Н. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Андрюшиної Л. А., та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Уханенка С. А., Божко Л. А., Дадим Ю. М.
І. Суть спору
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач), яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 (надалі також ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (надалі також відповідач), у якому просила:
1.1. скасувати рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11 травня 2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 ;
1.2. зобов`язати відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:  
АДРЕСА_2. 2 . Свої вимоги позивач обґрунтовувала неправомірністю відмови у реєстрації місця проживання її доньки за названою вище адресою.
3. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю заявлених вимог.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4.  ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до довідки Посольства України в Королівстві Бельгія від 14 листопада 2016 року № 94 зареєстрована громадянкою України.
5. ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 . За цією адресою позивач значиться зареєстрованою з 12 січня 2010 року, інші особи у цьому житловому  приміщенні зареєстрованими не значаться.
6. 11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки.
7. Цього ж дня позивачеві відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини.
8. При цьому суди встановили, що батько малолітньої ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим за місцем проживання ОСОБА_1 , і 17 квітня 2017 року перетнув державний кордон України у напрямку виїзду та на час розгляду цієї справи в судах першої й апеляційної інстанцій перебував за межами України.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій
9. Заводський районний суд м. Запоріжжя постановою від 21 вересня 2017 року,  яку залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року, позов задовольнив: 
9.1. скасував рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.05.2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
9.2. зобов`язав Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради забезпечити здійснення відділом реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:  
АДРЕСА_2. ІV . Провадження в суді касаційної інстанції
10. Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, вважаючи рішення судів першої й апеляційної ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені рішення й ухвалити рішення про відмову в позові.
11. Відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
VII. Позиція Верховного Суду
12. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
13. Водночас, 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
14. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
16. Відповідно до частин першої-третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
17. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
18. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
19. За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
20. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
21. У частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
22. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
23. За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
24. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
25. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26. Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
27. Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
28. Колегія суддів уважає, що спірні у цій справі пов`язані з правом користування та розпорядження майном, оскільки спрямовані на зміну (виникнення) цивільних прав ОСОБА_2 . 
29. Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
30. Такий висновок ґрунтується насамперед на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17.
31. За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
32. Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
33. За наведеного правового регулювання та обставин справи, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону, а провадження в адміністративній справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 238, 341, 343, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради задовольнити частково.
2. Скасувати постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року у справі № 332/1338/17.
3. Закрити провадження в адміністративній справі № 332/1338/17 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
4. Роз`яснити, що вирішення цього спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Позивач має право протягом десяти днів із дня отримання копії цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У такій заяві може бути зазначений лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору, відповідно до глави 2 розділу І Цивільного процесуального кодексу України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Головуючий                                                                                          М. І. Смокович
Судді                                                                                                    О. Р. Радишевська 
                                                                                                    Н. В. Шевцова