ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду   ОСОБА_1  в провадженні № 51-6198 км 18 (справа № 497/349/16-к) у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
26 лютого 2020 року колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Одеського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК України) та  ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 309 КК України.
За результатами розгляду ухвалено постанову, якою задоволено касаційну скаргу прокурора. Вирок Одеського апеляційного суду від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Із прийнятим рішенням  я не погоджуюсь. Мною, як суддею-доповідачем, була висловлена інша думка з приводу мотивів скасування вказаного вироку апеляційного суду за таких підстав.
Частина 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), що діяла на час вчинення злочинів засудженими, встановлювала, що у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для попереднього ув`язнення, серед інших установ, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок Кілійського районного суду Одеської області від 31 липня 2017 року стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набрав законної сили 29 січня 2018 року, тобто з дня постановлення ухвали Апеляційного суду Одеської області, яка в подальшому скасована постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року. Після цього, 04 липня 2019 року Одеським апеляційним судом було скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановлено новий вирок. 
При цьому, Касаційний кримінальним судом у складі Верховного Суду ухвалою від 18 жовтня 2018 року було прийнято рішення про етапування засудженого ОСОБА_2 з Державної установи «Петровська виправна колонія (№ 49)» до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для участі в судовому засіданні Верховного Суду. 
Отже, у цій конкретній ситуації період перебування засудженого ОСОБА_2 в установі попереднього ув`язнення, якою є Державна установа «Київський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року через його участь у судовому розгляді справи, на мою думку охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення» у розумінні ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, що Судом залишено поза увагою.
Вважаю, що касаційна скарга підлягала задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням викладених мотивів.
Суддя Касаційного кримінального      
суду у складі Верховного Суду                                                                  ОСОБА_1