Дата документу 19.05.2020 Справа № 333/7051/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/1566/20                                        Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.
Є.У.№ 333/7051/18                                                 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року                                                      м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Маловічко С.В.,,
                      Подліянової Г.С.., 
секретар:         Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі – Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором, зазначивши, що 11.12.2007 сторони уклали кредитний договір №б/н, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному Тарифами і правилами, що діють на дату нарахування та викладені на офіційному сайті Банку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за договором  станом на 12.11.2018 утворилась заборгованість на суму 46889,47 грн., із яких 4 905,77 грн. – тіло кредиту; 18 374,91 грн. – відсотки за користування кредитом; 20 899,77 – пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. – штраф (фіксована частина), 2209,02 грн. - штраф (процентна складова), яку Банк просив стягнути з позичальника на підставі ст.ст.1050, 1054 ЦК України. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2007 року у розмірі 4905,77 грн., яка складається з наступного: 4905,77 грн. заборгованість за тілом кредиту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати на оплату судового збору в розмірі 184,34 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку позивача, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні решти заборгованості, не перевірив розрахунок заборгованості та не прийняв доводи банку про те, що відповідач користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість, у тому числі відсотки, пеню та комісію, а тому, на думку позивача, такими своїми діями відповідач визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. До позовної заяви додана довідка про умови кредитування, підписана позичальником, у якій містяться усі суттєві умови договору, що, на думку Банку, є підставою для нарахування відсотків за користування кредитом за базовою % ставкою, що відображена у довідці.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи Банку – неспроможними, вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що додана до позовної заяви довідка про умови кредитування не є належним доказом по справі, оскільки в ній не зазначено, що ця довідка стосується спірного кредитного договору. Оскаржуване рішення узгоджується із практикою Верховного Суду, по справі відсутні підстави для відступлення від правової позиції суду касаційної інстанції по такій категорії справ. 
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем  02 квітня 2020 року. 
Відповідно до ч.3 статті 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, 21 квітня 2020 року Запорізький апеляційний суд ухвалив розглядати апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» за правилами загального позовного провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника АБ «Приватбанк», який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, заперечення відповідача, який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам в повній мірі не відповідає. 
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 4905,77 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору Банк не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанку» не повернуті, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними е можна погодитися. 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлено, що 11.12.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковому рахунку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку(а.с.11).
Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечувався. 
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до розрахунку, наданого банком, ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов договору станом на 12.11.2018 року має заборгованість 46889,47 грн., яка складається з наступного: 4905,77 грн. - заборгованість за кредитом; 18374,91 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 20899,77 грн. – заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до умов договору: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 2209,02 грн. штраф (процента складова).
Із розрахунку заборгованості (а.с.4-10) та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с.57-69) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також періодично сплачував суми на погашення кредиту, починаючи з моменту укладання кредитного договору. 
Згідно Постанови Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, виписки по рахунках/карткам ПАТ КБ «Приватбанк» є належними та допустимими доказами, що підтверджується .
Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 перевипуск кредитної картки був здійснений чотири рази, в останнє на ім`я відповідача, 07.09.2018 року був відкритий картковий рахунок за № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня серпня 2021 року (а.с. 102). 
Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4905,77 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що і анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, і підписана позичальником довідка про умови кредитування містить базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами – 1,9% на місяць (22,8 % на рік ), комісію (а.с.12).
Таким чином, вказані умови кредитного договору узгоджені сторонами.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлено, що банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому термін дії картки визначено до вересня 2021 року включно.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору.
Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 22,8% річних за період з 04 грудня 2007 року по 31 грудня 2012 року, з 03 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року проценти за користування кредитом нараховувались, виходячи з процентної ставки 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року проценти за користування кредитом нараховувались, виходячи з процентної ставки 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року проценти за користування кредитом нараховувались, виходячи з процентної ставки 43,2% річних, а 9 01 червня 2015 року по момент звернення позивача до суду, взагалі процентна ставка на місяць змінювалась з 2,5% до 3,6%. Підтвердження того, що відповідач був повідомлений про те, що процентна ставка за користування кредитом змінювалась, матеріали справи не містять.(а.с.4-10)
Оскільки заява – анкета та довідка про умови кредитування, які були підписані відповідачем особисто, містять лише інформацію про те, що базова процента ставка по кредитному ліміту з моменту підписання договору складає 1,9% на місяць (22,8% річних), то її ї слід брати під час розрахунку заборгованості відсотків за користування кредитом.
Отже, з урахуванням відсоткової ставки, яка зазначена в заяві позичальника, яка підписана ОСОБА_1 , а саме 1,9% на місяць, що становить 22,8% на рік, розрахунок відсотків за зазначеній період здійснюється за формулою: тіло кредиту х процентну ставку х кількість днів : 365 днів : 100.
4905,77 грн. х 22,8 х 2139 днів (період з 03.01.13 року по 12.11.2018 року) : 365 днів : 100 = 6554,8 грн.
Відтак стягненню на користь банка підлягає заборгованість за відсотками в розмірі 6554,8 грн.
Також встановлено, що вимоги позивача в частині нарахованої пені та штрафів не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення наступних сум: 20899,77 грн. – заборгованість за пенею, 500 грн. – штраф (фіксована частина); 2209,02 грн. – штраф (процентна складова).
Оскільки нарахування пені та штрафів на загальну суму не передбачено ані анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, ані довідкою про умови кредитування, тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми (а.с.11,12)
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафами відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 11.12.2007 року в розмірі. 6554,8 гривень. 
Рішення суду в частині стягнення 4905,77 грн. заборгованості за кредитом не оскаржувалось сторонами та не переглядалось в апеляційному порядку.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 430,66 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 645,99 грн., а всього 1076,65 грн.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2020  у цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафів – скасувати. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за кредитним договором б/н від 11.12.2007 року в розмірі 6554,8 грн. (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 80 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1076,65 грн. (одна тисяча сімдесят шість гривень 65 копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4905,77 грн. не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: С.В. Маловічко
Г.С.Подліянова