ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року
м. Харків
Справа № 953/18314/19
Провадження № 22-ц/818/1838/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевський О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач – Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, 
третя особа - Міністерство оборони України
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Київського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2019 року, постановлене суддею Попрас В.О., у справі за позовом  ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, третя особа: Міністерство оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова здійснити відповідне клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради за встановленим порядком для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службової для забезпечення позивачки та її доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійним житлом, зобов`язати відповідача на підставі отриманих документів підготувати список надання житлової площі для постійного проживання, який затверджується Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зобов`язати КЕВ м. Харкова оформити та подати до виконавчого комітету Харківської міської ради відповідні документи для видачі їй ордеру на постійну житлову площу по АДРЕСА_2 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є військовослужбовцем та має вислугу 24 роки. Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР, іншими законами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Підстави для цього маються, оскільки вислуга років позивачки на військовій службі складає більше 20 років. Представник позивачки звернувся до відповідача із заявою, в якій просив розглянути питання щодо надання позивачці постійного житла шляхом зняття статусу «службова» з квартири, в якій проживає позивачка для подальшої її приватизації. Необхідні для вирішення цього питання документи містяться в житловій справі  ОСОБА_2 , яка знаходиться у відповідача. Проте, відповідач відмовив в задоволенні заяви позивачки, посилаючись, в тому числі на наказ заступника Міністра оборони України Шевчука О. від 13.03.2019 року № 4187/з, в якому зазначається, що з метою збереження службового фонду, прийнято рішення щодо забезпечення військовослужбовців службовою житловою площею шляхом її виключення з числа службової за умови вислуги військовослужбовців на військовій службі не менше 25 календарних років. Оскільки вислуга проходження військової служби у ОСОБА_2 менше 25 років, підстав для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службового відсутні, враховуючи, що розгляд зазначеного питання не є обов`язком, а виключно правом відповідача, а сам факт проживання особи в квартирі не є підставою для виключення житлового приміщення з числа службового.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова у відповідності до вимог пунктів 3-7 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України №380 від 31.07.2018, підготувати список надання військовослужбовцю ОСОБА_2 житлової площі для постійного проживання, який разом з обліковою справою військовослужбовця ОСОБА_2 , витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2019 №80, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 №3 направити до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. 
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..
В апеляційній скарзі КЕВ м. Харкова просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене за умов неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Скарга містить посилання на те, що порядок перебування на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби та порядок забезпечення їх житлом для постійного проживання визначений Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра Оборони України № 380 від 31.07.2018 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 та ЖК УРСР. Вказує на те, що аналізуючи зазначені вище норми можна дійти висновку про те, що обов`язковою передумово для отримання житла будь - яким з чотирьох способів передбачених законодавством - є настання черги на отримання житла. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято до уваги довідку від 15.10.2019 року № 6440, відповідно до якої позивач перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні у загальній черзі з 17.09.1997 року за № 387, та першочерговій (УБД) з 20.08.2015 року за № 283. Також вказує на те, що зобов`язавши виконати дію КЕВ м. Харків без дотримання черговості, будуть порушені всі перелічені норми зазначеного Закону, Порядку та інструкції, до того ж буде порушене переважне право на житло інших військовослужбовців, які знаходяться в першочерговій черзі перед позивачем та проходять військову службу, й відповідно порушені такі основні принципи права як принцип рівності (який виходить з того, що всі, хто знаходиться в однаковому становищі мають рівні права, свободи та обов`язки, і є рівними перед судом та законом, але права, свободи та обов`язки є різними, коли право враховує розумні й об`єктивні відмінності між особами здійснює диференціацію, або створює тимчасові сприятливі умови для певної категорії осіб, з метою компенсації наявної фактичної нерівності) та справедливості. Зазначає, що чинним законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу. Згідно зі статтею 19 Конституції України "правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством ". Отже подання клопотання про виключення житла з числа службового не є обов`язком КЕВ м. Харків, а є правом, яке установа може реалізувати якщо відпала потреба в його використанні як службового.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зокрема, позивачка є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 20 років, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Внаслідок бездіяльності відповідача позивачка фактично позбавлена можливості реалізувати свої права на житло.
В частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, оскільки рішення щодо кожного військовослужбовця про погодження надання постійного житла приймається після розгляду списку надання постійного житла Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, якою таке питання відносно  ОСОБА_2  ще не розглядалось, а саме на підставі рішення Комісії з контролю ГКЕУ готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України, який є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕВ та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України  № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України  від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачка є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі більше 20 років, є учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в Харківському гарнізоні у загальній черзі у загальній черзі з 17.09.1997 року за № 387, та першочерговій (УБД) з 20.08.2015 року за № 283, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.
Судова колегія також зазначає, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова залишити без задоволення.
Рішення Київського  районного суду міста Харкова  від 12 грудня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   І.В. Бурлака
                                                                                                  В.Б. Яцина 
Повне текст постанови складено 22 травня 2020 року.