ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4296/19	

головуючий суддя І інстанції - Сіпака А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року в адміністративній справі № 280/4296/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку за період з 03.05.2019 по 25.02.2019 у розмірі 42084,64 грн.              
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку,  за період з 03.05.2018 по 25.02.2019 у розмірі 42084 (сорок дві тисячі вісімдесят чотири гривні) 64 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Григорівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що період за який позивач просить провести стягнення, а саме з 03.05.2018 по 25.02.2019 року  не є періодом затримки виконання останнім судового рішення, оскільки не пов`язаний з умисними чи неумисними діями відповідача.
ОСОБА_1  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням першої сесії шостого скликання Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.11.2010 року № 1  було обрано ОСОБА_1 на посаду Григорівського сільського голови.
Згідно із рішенням № 1 першої сесії сьомого скликання Григорівської сільської Запорізького району Запорізької області від 09.11.2015 на посаду голови Григорівської сільської ради був обраний ОСОБА_2 .
У зв`язку з невиплатою заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, а також середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільнені і до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 10.11.2015 по 02.05.2018, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.05.2018 у справі №317/658/17, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.11.2018, зокрема стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за листопад 2015 року та суми, що належать працівникові від підприємства, установи, організації при звільненні: невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5931,72 грн.
Стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 10.11.2015 по 02.05.2018, що складає 125646,93 грн. 
Зобов`язано Григорівську сільську раду Запорізького району Запорізької області видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.
25.02.2019 на рахунок позивача надійшли безготівкові кошти у сумі 131578,65 грн. з призначенням «безготівкове зарахування коштів між власними рахунками - заробітна плата за листопад 2015 року у сумі 5931,72 грн. та середній заробіток за 10.11.2015-02.05.2018 - 125646,93 грн. на користь ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа № 317/658/17», що підтверджується випискою по картковому рахунку, сформованої на 23.04.2019.
З огляду на дату виплати середнього заробітку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з періоду затримки проведення розрахунку, а саме з 03.05.2018 по 25.02.2019 року, обґрунтованим є стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку у розмірі 42084.64 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Згідно   ст. 47 Кодексу законів про працю України,   власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Приписами ст. 117 Кодексу законі про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Так, метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач припинив повноваження  голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області 09.11.2015 року.
Відтак, в силу приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України, виплата всіх належних позивачу сум, мала бути проведена 09.11.2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.05.2018 у справі № 317/658/17, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.11.2018 року, зокрема стягнуто з Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 10.11.2015 по 02.05.2018, що складає 125646,93 грн.
Так, 25.02.2019 на рахунок позивача надійшли безготівкові кошти у сумі 131578,65 грн. з призначенням «безготівкове зарахування коштів між власними рахунками - заробітна плата за листопад 2015 року у сумі 5931,72 грн. та середній заробіток за 10.11.2015-02.05.2018 - 125646,93 грн.»
Між тим, враховуючи наведену дату проведення розрахунку, відповідачем не було виплачено позивачу середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 03.05.2018 року по 25.02.2019 року, право на отримання якого останній має в силу приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України, що свідчить про обґрунтованість її стягнення з відповідача.
При цьому, посилання відповідача на те, що рішення про стягнення з відповідача належного позивачу середнього заробітку, кошти якого, - є коштами місцевого бюджету, повинно було бути виконано  виключно Управлінням державної казначейської служби України у Запорізькому районі Запорізької області за заявою позивача, що свідчить про відсутність вини в діях відповідача по її несвоєчасній виплаті, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок роботодавця по своєчасній виплаті позивачу належної йому заробітної плати не обумовлений джерелом його фінансування та порядком виплати таких коштів. 
Крім того, відповідач не довів, що вживав усіх залежних від нього заходів щодо виплати позивачу заробітної плати, а саме надіслання на адресу державного казначейства відповідних платіжних доручень, з огляду на обов`язковість судових рішень та наявність відмов у таких виплатах з боку останнього.
Інших, належних та допустимих доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, неможливості своєчасної виплати позивачу належної останньому заробітної плати, відповідачем до суду подано не було, що свідчить про неспростування, в межах спірних правовідносин, вини у непроведені такої виплати.
Стосовно розрахунку належної позивачу суми середнього заробітку, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що порядок   обчислення   середньої   заробітної  плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі -  Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1          п. 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до абз. 1 п. 8  Порядку № 100, нарахування   виплат,   що   обчислюються   із   середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,  провадяться шляхом множення  середньоденного  (годинного)  заробітку на число робочих днів/годин,  а у  випадках,  передбачених  чинним  законодавством, календарних днів,  які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна  (годинна)  заробітна  плата  визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні)  дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин),  а  у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період.
Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03.05.2018 у справі № 317/658/17 середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення останнього становила  202,33 грн. 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, з огляду на наведені обставини та те, що кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 02.05.2018 року по 25.02.2019 року становила 208 робочих днів, то відповідно належною до стягнення сумою грошового забезпечення є 42084,64 грн. (208 день * 202.33).
При цьому, колегія суддів апеляційного суду також вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо необхідності врахування кількості робочих днів, саме за період 02.05.2018 року по 25.02.2019 року, оскільки наведений період невиплати позивачу належної заробітної плати відповідає фактичним обставинам справи.
          Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
          Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року в адміністративній справі № 280/4296/19   - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених              п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко