СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2020 р.                                                                    Справа № 922/3326/19  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя  Стойка О.В. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача – не з`явився; 
від відповідача -  Радигін Є.С. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вх. № 648 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2020 р. у справі № 922/3326/19 (суддя – Сальнікова Г.І., повний текст складено та підписано 04.02.2020 р.)
за  позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, м. Ізюм Харківської області
про стягнення 1  578  863,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:

11.10.2019 р. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі – АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося з позовом до господарського суду Харківської області про стягнення з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (далі – Ізюмське КП теплових мереж, відповідач) пені в сумі 779  750,64 грн., 3 % річних в сумі 232  217,83 грн. та інфляційних втрат в сумі 566  895,33 грн. 
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив вимоги п. 6.1 договору постачання природного газу № 1052/1718-БО-32 від 21.09.2017 р.
Рішенням господарського суду Харківської області від 28.01.2020 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто пеню в сумі 77  975,06 грн., 3 % річних в сумі 232  217,83 грн., інфляційні втрати в сумі 566  895,33 грн., а також судовий збір в сумі 23 682,96 грн.; у задоволенні вимог в іншій частині позову відмовлено.  
В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю вимог, а в частині відмови – наявністю підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 90 % за клопотанням відповідача.
Крім того, судом першої інстанції розглянуто та залишено без задоволення клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення строком на 8 місяців за недоведеністю відповідачем обставин, які ускладнюють виконання рішення суду у даній справі в контексті приписів ст. 331 ГПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 701  775,58 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Позивач стверджує, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, оскільки не врахував інтереси та майновий стан АТ «НАК «Нафтогаз України» при зменшенні розміру пені, а також не дослідив чи є даний випадок винятковим, чи були заподіяні позивачеві збитки неналежним виконання зобов`язання, не оцінено розмір таких збитків.
На думку позивача, нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором у визначений його умовами строк.
За доводами апеляційної скарги, станом на час розгляду цієї справи відповідачем сплачено лише частину суми основного боргу, а прострочення триває значний час.
Позивач зазначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача на кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58  988 тис.грн. і має тенденцію до зростання – у 2016 році становила 49  209 тис.грн.
Крім того, позивач посилається на те, що торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8  137 тис.грн., відстрочені податкові зобов`язання складають 67  304 тис.грн.; розмір короткострокових позик складає 44  579 тис.грн., довгострокових – 14  736 тис.грн., що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у т.ч. – для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 років.
За доводами АТ «НАК «Нафтогаз України», станом на 31.07.2019 р. сумарна прострочена заборгованість підприємств ТКЕ, ТЕЦ перед його підприємством становить близько 39,3 млрд грн.
У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 р. строк, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2017 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Ізюмським КП теплових мереж, як споживачем,  укладено договір постачання природного газу № 1052/1718-БО-32, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями  (п. 1.2. договору).
Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 2698,0 тис. куб. метрів.
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 20.03.2018 до договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 2189,246 тис. куб. метрів.
Згідно з додатковою угодою № 3 від 05.04.2018 до договору, постачальник передає споживачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ обсягом до 140,0 тис. куб. метрів.
Згідно з п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.
Умовами п. 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.2 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Додатковою угодою № 1 від 12.01.2018 до договору внесено зміни до умов п. 8.2 договору щодо розміру процентної ставки пені – з 16,4 % на 15,3 %.
Відповідно до пункту 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Згідно з п. 12.1. договору, викладеного в редакції додаткової угоди № 3 від 05.04.2018 до нього, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В межах даного договору та згідно з актами приймання-передачі природного газу,  позивач поставив у власність відповідача природний газ на загальну суму 20  835  886,34 грн., а саме:
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями жовтня 2017 року від 31.10.2017 р. природний газ обсягом 178.169 тис.куб.м. на суму 1  690  581,50 грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями листопада 2017 року від 30.11.2017 р. природний газ обсягом 328.596 тис.куб.м. на суму 3  117  929,15 грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями грудня 2017 року від 31.12.2017 р. природний газ обсягом 349.408 тис.куб.м. на суму 3  315  406,73 грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями січня 2018 року від 31.01.2018 р. природний газ обсягом 451.648 тис.куб.м. на суму 4  285  525,28  грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями лютого 2018 року від 28.02.2018 р. природний газ обсягом 419.474 тис.куб.м. на суму 3  982  828,18 грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями березня 2018 року від 31.03.2018 р. природний газ обсягом 426,738 тис.куб.м. на суму 4  049  163,25 грн.;
- за актом приймання-передачі природного газу за зобов`язаннями квітня 2018 року від 30.04.2018 р. природний газ обсягом 41.571 тис.куб.м. на суму 394  452,25 грн.
З наданих позивачем до позову довідок відносно підприємства відповідача вбачається, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених умовами п. 6.1 договору. Наявність основної заборгованості також не зазначено й в самому розрахунку позовних вимог, тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем сплачено лише частину суми основного боргу, а прострочення триває значний час – відхиляються за недоведеністю.
Отже, стверджуючи, що оплату за переданий та спожитий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.
За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).  
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Посилаючись на прострочення оплати спожитого природного газу відповідачем та порушення ним умов договору, позивач розрахував 3 % річних в сумі 232  217,83 грн. за загальний період з 28.11.2017 р. по 17.03.2019 р. та інфляційні втрати в сумі 566  895,33 грн. за період з 01.01.2018 р. по 28.02.2019 р.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 232  217,83 грн. й інфляційних втрат в сумі 566  895,33 грн.
Рішення суду в цій частині скаржником не оскаржується. 
Підставою апеляційного оскарження позивачем рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2020 р. стало непогодження АТ «НАК «Нафтогаз України» із зменшенням судом заявленої до стягнення пені на 90 % за клопотанням відповідача.
Так, позивачем на підставі умов п. 8.2 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 779  750,64 грн. за загальний період з 28.11.2017 р. по 25.11.2018 р.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Частиною 1  статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 1  статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З огляду на вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За приписами п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки  є  грошова  сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.    
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені на 90 % та одночасно й клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду строком на 8 місяців, в обґрунтування яких посилається на те, що є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у т.ч. населення та державних органів у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.
За доводами відповідача, отримані ним з бюджету суми субвенцій у вигляді різниці в тарифах та різних компенсацій, пільг, субсидій, що надаються населенню по оплаті за послуги теплопостачання є компенсацією вже готового завершеного негативного фінансового результату (фактично – збитків), що свідчить про збитковість підприємства.
Виходячи з того, що Ізюмському КП теплових мереж були не у повному обсязі перераховані відповідні субвенції, тому відповідач не має можливості своєчасно погашати заборгованість перед позивачем, що свідчить, на його думку, про відсутність вини в порушенні господарського зобов`язання щодо своєчасності оплати спожитого природного газу.
Крім того, у відзиві на позов відповідач посилається на складну економічну ситуацію на підприємстві, що виникла у зв`язку з невідповідністю тарифів на послуги теплопостачання та заборгованістю споживачів станом на 01.10.2019 р. у розмірі 24  260,23 тис.грн.
Відповідач вважає, що сума штрафних санкцій є надмірно великою, а суми 3 % річних та інфляційних втрат мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача, а також зауважує, що всі розрахунки між сторонами за договором проводилися в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ № 217 від 18.06.2014 р. на підставі нормативів перерахування коштів прийнятими згідно з постановами НКРЕКП.
В обґрунтування своїх клопотань щодо необхідності зменшення заявленої до стягнення пені на 90 % та щодо відстрочення виконання рішення у цій справі відповідачем надано до матеріалів справи:
- розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню за 2015 рік та станом на 01.10.2019 р.;
-  протокол територіальної комісії Харківської ОДА з питань узгодження різниці в тарифах № 3 від 09.06.2017 р.;
- інформацію щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води для бюджетних установ станом на 01.01.2019 р. та станом на 01.10.2019 р.;
- постанови НКРЕКП № 2126 від 02.12.2016 р., № 2439 від 29.12.2016 р., № 151 від 01.02.2017 р., № 1171 від 31.03.2015 р., № 1101 від 09.06.2016 р.;
- довідки про структуру тарифів Ізюмського КП теплових мереж; 
- рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0857 від 13.12.2017 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Ізюмському КПТМ»;
- рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 1025 від 12.12.2018 р. «Про встановлення скоригованих тарифів на теплову енергію для потреб населення та послуги з централізованого опалення, що надаються населенню Ізюмським КПТМ»;
- інформацію щодо нарахування, надходження та заборгованість населення за теплову енергію з відображенням сальдо на 01.01.2017 р., на 01.01.2018 р., на 01.01.2019 р. та таку ж інформацію відносно бюджетних коштів різних рівнів;
- баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017 р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік; баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 р. та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, баланс на 30.09.2019 р. та іншу бухгалтерську звітність, які свідчать про тривалу збитковість підприємства відповідача;
- договір банківського рахунка № 135483.3 від 29.07.2014 р., укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та Ізюмським КПТМ з подальшими змінами.
Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Відповідно до частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Ізюмського КП теплових мереж є  постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, тому суд апеляційної інстанції враховує соціальну спрямованість його діяльності на безперебійне забезпечення тепловою енергією бюджетних установ та організацій, які і є фактичними кінцевими споживачами теплової енергії, виробленою за допомогою поставленого позивачем природного газу.
При цьому, сам по собі фінансовий звіт (баланс) є бухгалтерським документом, який фіксує фінансову діяльність підприємств на певний проміжок часу та не свідчить про збитковість підприємства взагалі, проте такі документи мають оцінюватися судом в сукупності та одночасно й з іншими доказами у справі.
Відповідачем надано до матеріалів справи бухгалтерську звітність за достатньо тривалий проміжок часу, з якої вбачається стала наявність збитків Ізюмського КП теплових мереж у кожному звітному році.
В даному випадку доцільно звернути увагу і на те, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду вартість спожитого природного газу відповідачем сплачено у повному обсязі, що свідчить про його намагання виконати взяті на себе зобов`язання належним чином. Тобто, Ізюмське КП теплових мереж не намагається уникнути відповідальності за порушення обсягів та строків оплат, а навпаки вживає заходів задля здійснення повного розрахунку з позивачем.
Хоча підприємництво є таким видом діяльності, яка за вимогами ГК України здійснюється на власний ризик, слід враховувати і специфіку діяльності підприємства відповідача, яка спрямована на виробництво та постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а умовами п. 1.2 договору чітко встановлено, що природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, тому припинення такого постачання через брак коштів для оплати природного газу матиме негативні наслідки для населення та інфраструктури населеного пункту, в якому відповідач провадить свою діяльність. 
Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів понесення збитків внаслідок несвоєчасного розрахунку відповідача за спожитий природний газ, у зв`язку з чим посилання в апеляційній скарзі на недослідження місцевим господарським судом факту заподіяння позивачеві збитків з оцінкою їх розміру відхиляються за недоведеністю.
З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Харківської області щодо їх винятковості, що й обумовлює наявність підстав для задоволення клопотання відповідача, тому суд першої інстанції, з дотриманням балансу майнового інтересу сторін, правомірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 90 %, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 77  975,06 грн.
Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не були враховані його майнові інтереси не приймаються до уваги, оскільки згідно з консолідованим звітом про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31 грудня 2017 року (який розміщений на офіційному веб-сайті компанії) чистий прибуток за рік склав 39  449 млн.грн., а відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про прибутки або збитки за 9 місяців, що закінчилися 30 вересня 2018 року чистий прибуток компанії становить 16  731 млн.грн.
Підсумковий звіт за 2019 рік на сайті компанії ще не розміщений, тому доводи апеляційної скарги про наявність станом на 31.07.2019 р. сумарної простроченої заборгованості підприємств ТКЕ, ТЕЦ перед АТ «НАК «Нафтогаз України» в сумі 39,3 млрд грн. також відхиляються судом апеляційної інстанції за недоведеністю.
Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що несвоєчасність оплати Ізюмським КП теплових мереж заборгованості значно погіршила фінансове становище АТ «НАК «Нафтогаз України»  та вплинула на якість й своєчасність поставки газу для інших споживачів, а протилежного скаржником суду апеляційної інстанції не доведено.
Крім того, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про недоведення відповідачем наявності обставин, які є винятковими і ускладнюють виконання рішення суду у даній справі у розумінні ст. 331 ГПК України, внаслідок чого у задоволенні клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду строком на 8 місяців господарським судом Харківської області відмовлено на законних підставах, що в апеляційному порядку сторонами не оскаржується.
Інші доводи апеляційної скарги позивача в матеріалах справи не знайшли свого підтвердження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення пені ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 28.01.2020 р. у справі № 922/3326/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.
Повний текст постанови складено 07.04.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка