ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2696/20 Справа № 190/1305/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 47 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що їй як члену КСП «Зоря» Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, була виділена земельна частка (пай), розміром 4,84 в умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на її ім`я було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай), який було зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за №0385617. Однак, вищевказаний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) вона не отримувала. При зверненні до П`ятихатського відділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, їй повідомили, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Зоря» П`ятихатського району Дніпропетровської області на її ім`я виготовлявся сертифікат №0385617 від 02 червня 1998 року. Даний сертифікат було виготовлено та видано на її дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 », оригінал якого втрачено, отримати дублікат сертифікату вона не має можливості. 
Враховуючи викладене, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,84 умовних кадастрових гектарів, із земель розташованих на території Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. 
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) — відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено її членство в КСП «Зоря» П`ятихатського району Дніпропетровської області. Крім того, на законних підставах їй було виготовлено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай), що стало підставою для відмови у задоволені позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю, та звернення останньої із пропуском строку, встановленого для звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушене право вона дізналася, ще в 1998 році, але звернулася до суду лише 29 серпня 2019 року.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона працювала у П`ятихатській птахофабриці, яка у 1996 році реорганізована у КСП «Зоря», особисто подавала заяву про прийняття її у члени зазначеного підприємства. У 1998 році отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) за № 0385617. Однак, у трудовій книжці наявний тільки запис про роботу у КСП «Зоря», оскільки трудової книжки зразка трудової книжки колгоспника вона немає, так як починала свою трудову діяльність не у колгоспі, а на виробництві. Що стосується членства у КСП “Зоря”, то її прізвище відсутнє у списку членів КСП до державного акта на право колективної власності на землю, але були додаткові списки, які на даний час відсутні у відділі Держгеокадастру.
Зазначає, що ввела суд в оману, заявивши про те, що сертифікат не отримувала, тоді як за даними Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП “Зоря”, вона отримала сертифікат, про що в книзі є її підпис, але втратила під час переїзду, таким чином вважає помилковим застосування судом строків позовної давності.
Учасники провадження в порядку ст.360 ЦПК України з відзивом не зверталися.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 06 червня 2018 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.8)
Згідно листа відділу у П`ятихатському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області від 26 червня 2019 року вих. №171/143-19 в Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Зоря», Зорянської сільської ради, П`ятихатського району, Дніпропетровської області сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 видано та зареєстровано за №0385617 від 02 червня1998 року. Станом на 01 січня 2013 року державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не видавався. Згідно «Науково-технічної документації підготовки документів, що посвідчують право власності або користування землею, схеми поділу земель колективної власності, на земельні частки (пай) КСП «Зоря», П`ятихатського району, Дніпропетровської області» розробленої Українською академією аграрних наук інститутом землеустрою Дніпропетровського філіалу в 1999 році розраховано розмір земельної частки (паю) – 4,84 умовно кадастрових гектарів (а.с.9).
Відповідно до довідки Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 05 червня 2019 року вих. №295/2-07 на території сільської ради є земельні ділянки невитребуваних паїв, загальною площею 9,12 га (а.с.10).
Як вбачається із копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , остання працювала в КСП «Зоря», однак дані щодо прийняття в члени КСП відсутні (а.с.11)
Згідно листа архівного відділу П`ятихатської РДА Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року вих. №84, від 24 жовтня 2019 року вих. №94 відомості про роботу ОСОБА_1 в КСП «Зоря» відсутні (а.с.19,68)
Відповідно до копії Державного акту на право власності на землю серії І-ДП №000138 від 04 червня 1997 року виданого КСП «Зоря», ОСОБА_3 в списку осіб не значиться (а.с.30-61)
Згідно листа відділу у П`ятихатському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року вих. №121/0-0.25-114/143-19, у додатку 1 списку до Державного акту на право постійного користування від 04 червня 1997 року серії НОМЕР_2 по КСП «Зоря» ОСОБА_3 не значиться, додаткові списки у відділі відсутні, в Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів по КСП «Зоря» сертифікат на право на земельну частку (пай) на ОСОБА_3 видано та зареєстровано за №0385617 від 02 червня 1998 року (а.с.69)
Відповідно до копії витягу з Книги реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Зоря» П`ятихатського району Дніпропетровської області, 02 червня 1998 року ОСОБА_3 отримала сертифікат №0385617 (а.с.77-81).
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості заявленого позову, оскільки позивачу на законних підставах було виготовлено та видано сертифікат на право на земельну частку (пай). 
Крім того, судом установлено факт пропуску позивачем позовної давності. 
Позивач мала можливість звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав протягом трьох років з дня, коли виникло право пред”явити вимогу, тобто до 2001 року, однак позивач звернулася до суду лише в 2019 році, тобто з пропуском загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 
Враховуючи всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, проте суд першої інстанції помилково посилався на пропуск строку позовної давності.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав – учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
Наведене дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позовної вимоги як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи – носія порушеного права (інтересу).
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необгрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.
Помилкове посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності не вплинуло на правильне вирішення позову та відмову у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність трудової книжки зразка трудової книжки колгоспника з тих підстав, що вона починала свою трудову діяльність не у колгоспі, а на виробництві, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність її прізвища у списку членів КСП до Державного акту на право колективної власності на землю, оскільки існують додаткові списки, які на даний час відсутні у відділі Держгеокадастру, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та зводяться до фактичної незгоди позивача з ухваленим рішенням у справі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.
Посилання позивача на додержання нею строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом не заслуговують на увагу, оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог. 
Помилкове посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності не вплинуло на правильне вирішення позову та відмову у задоволенні позову. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида