22-ц/804/1067/20 
                                                                                264/4461/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/4461/19
Номер провадження 22-ц/804/1067/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,
секретар - Сидельнікова А.В.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року, у складі судді Матвєєвої Ю.О., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

04 липня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7770,18 грн за кредитним договором № б/н від 02 листопада 2007 року.
Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На виконання вимог ст.1281 ЦК України Банком 30 травня 2014 року направлено претензію кредитора до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори. 15 липня 2014 року позивачем отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 15 травня 2019 року Банк направив ОСОБА_1 лист-претензію, в якій пред`явив свої вимоги, однак будь-яких дій не виконано. Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 7770,18 грн, яка складається з 7592,09 грн - заборгованість за кредитом, 178,09 грн - заборгованість за відсотками.     
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняла після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Банком не надано належних підтверджень вручення претензії відповідачці ОСОБА_1 . 
Суд також виходив з того, що порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги.
Суд послався на   правову позицію, висловлену в постанові Верховним Судом від 06 червня 2018  року по справі № 533/370/16-ц.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
04 лютого 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року справу за позовом  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.  
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 березня 2020 року справу за позовом  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження  з повідомленням учасників справи.  

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що в підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало належні та допустимі докази в розумінні статей 77, 78 ЦПК України.
Зазначає, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог Банку. Суд у порушення процесуальних норм став на бік відповідача, не мотивовано відхилив надані позивачем докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, звільнив відповідача від відповідальності, що суперечить пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».
Також вказує, що ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого ОСОБА_2 , звернулась із заявою про прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».
Судом також встановлено, що відповідно до актового запису про смерть № 49 від 10 січня 2014 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів Претензій кредитора до ДНК, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно  ОСОБА_2 .
Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою отримана претензія до спадкоємців ОСОБА_2 та зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів 10 червня 2014 року за № 685/01-16. 
Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою на адресу суду направлено копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 , з якої вбачається, що 26 червня 2014 року до нотаріальної контори звернулась спадкоємиця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та надала заяву про прийняття спадщини з будь-якого рухомого та нерухомого майна. Того ж дня, від спадкоємиці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява  про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дочки ОСОБА_1 . Відомості про отримання свідоцтва про право на спадщину відсутні. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором №б/н від 02 листопада 2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 станом на дату його  смерті, заборгованість становить 7770,18 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам. Відповідачка, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є такою, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 .
Судом також встановлено, що позивач дізнався про смерть ОСОБА_2 та як зазначено в листі-претензії від 08 травня 2019 року, направив на адресу відповідачки вимогу про погашення заборгованості, а 17 травня 2014 року претензія кредитора була направлена на адресу  Третьої Маріупольської нотаріальної контора в порядку ст. 1281 ЦК України. В якості підтвердження направлення адресатам претензій, суду надано копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК. Між тим, належних підтверджень вручення претензії відповідачці ОСОБА_1 надано не було.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 11 березня 2020 року  відповідачка ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення  (а.с 108). 
У справі було оголошено перерву до 10 год. 30 хв. 25 березня 2020 року, про що сторони повідомлені  належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами (а.с.109 -112), та повідомлення для ОСОБА_1 розміщено на сайті апеляційного суду (а.с.113, 114).

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 будучі належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи призначена на 11 березня 2020 року не з`явилась, причину неявки до суду не повідомила, повістка про виклик до суду на 25 березня 2020 року не вручена їй з інших підстав та повернулась до апеляційного суду, а повідомлення для відповідачки про розгляд справи було розміщено на сайті апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку належне повідомлення  ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи та закінчення розгляду справи без її участі.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Банку (а.с 121).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку  про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог Банку, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
            Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
              Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
             Згідно із статтею 1281 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин,  до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
            Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
            Згідно із статтею 1282 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
            За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
            При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
            Листом-відповіддю Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції Донецької області на запит ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджено заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначено, що з заявою про відкриття спадщини звернулась донька померлого, ОСОБА_1 та про те, що свідоцтво про право на спадщину ще не видане (а.с.23, 59).
           Обґрунтовуючи підстави позову, Банк посилався на те, що ОСОБА_1 , відповідно до статті 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та Банк, в порядку статті 1281 ЦК України, своєчасно направив до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора, а в подальшому лист-претензію до відповідачки.
           За клопотанням представника позивача судом першої інстанції витребувана копія спадкової справи  № 372/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2 (а.с.50-59).
           З зазначеної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулась його донька - ОСОБА_1 , на користь якої відмовилась  від прийняття спадщини дружина померлого - ОСОБА_3 , заявив також, що вона не бажає отримувати свідоцтво про право власності на ? частку майна, набутого за час перебування у шлюбі.
           Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не з`ясував наявність та обсяг спадкового майна, яке прийняла відповідачка, та від права на 1/2 частку якого,  відмовилась дружина померлого - ОСОБА_3 .
             Колегія суддів звертає увагу на те, що від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника.
              Відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
             Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
             З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд не забезпечив проведення змагального процесу, у порушення статей 263-265 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, не встановив усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не перевірив належно доводи банку, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин, з урахуванням положень спадкового права про те, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити заборгованість за кредитним договором у випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя, формально відмовив у задоволенні його позову, констатувавши факт недоведеності одержання відповідачкою в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна через відсутність даних про наявність спадкового майна та його вартості, фактично не розглянув позов про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, залишивши спір невирішеним.
              Встановивши обставини прийняття відповідачкою спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , суд дійшов передчасного та помилкового висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався на обґрунтування своїх вимог.
             Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/16733/15-ц, від  29 січня 2020 року при розгляді справи № 496/4363/15-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц.
               При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при розгляді справи помилково застосовано висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 06 червня 2018 року при розгляді цивільної справи № 533/370/16-ц, оскільки у вказаній справі встановлені інші обставини, ніж у даній справі. 
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37735281 від 26 червня 2014 року вбачається, що заведена спадкова справа № 372/2014 до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58). 
Згідно копії спадкової справи № 372/2014 ОСОБА_1 , як дочка померлого ОСОБА_2 , звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою від 26 червня 2014 року про прийняття спадщини (а.с.50).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 26 червня 2014 року, як дружини померлого ОСОБА_2 , до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, остання відмовилась від прийняття спадщини померлого чоловіка на користь доньки спадкодавця ОСОБА_1 (а.с.51).  

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано 25/100  житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.100, 121, 104-106).

Як встановлено в статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Крім того, відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечень, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 не надала, а матеріали справи містять відомості щодо прийняття відповідачкою спадщини відповідно до положень статті 1269 ЦК України. Даних про те, що вона протягом шестимісячного строку, з дня відкриття спадщини відмовилась від спадщини, матеріали справи не містять.
Крім того, відповідачкою також не надано заперечень, що нею прийнята спадщина в меншому розмірі, ніж заявлено у позові.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано до матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 листопада 2007 року, яка визначена станом на 18 грудня 2017 року в загальному розмірі 7770,18 грн, яка складається із  заборгованості за кредитом 7592,09 грн та заборгованості за відсотками  178,09 грн, які розраховані Банком на час смерті  боржника ОСОБА_2 (а.с.6-10). 

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що з відповідачки, як такої, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стяґненню заборгованість у розмірі 7770,18 грн за кредитним договором № б/н від 02 листопада 2007 року. 
Доказів того, що нею була прийнята спадщина в меншому розмірі, ніж визначений  Банком розмір боргу спадкодавця, відповідачка не надала. 
                 Щодо судового збору
             Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
            Банком при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн (а.с.1) та при поданні апеляції - 2881,50 грн (а.с.68), які він просив стягнути із відповідачки. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір  у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 4802 гривні 50  копійок (1921 грн + 2881, 50 грн).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю, з ухваленням нового судового рішення про  задоволення позовних  вимог Банку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року скасувати повністю.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість у розмірі 7770 (сім тисяч сімсот сімдесят) гривень 18 копійок та у відшкодування  судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 4802 гривні 50  копійок.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 26 березня 2020 року

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      Л.М.Кочегарова

      О.М.Пономарьова