У х в а л а    
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/49076/18
провадження №61-6481ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді       Верховного Суду Лідовця Р. А. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, усунення перешкод у здійсненні права користування, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва      від 26 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду                  від 16 грудня 2019 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня       2019 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва                  від 26 червня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту за № 11139742000 від 12 квітня 2007 року, яка складає 166 982,32 швейцарських франка, що за офіційним курсом НБУ складає 4 688 863,55 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежилі приміщення (в літ. А) з № 1 по № 7 групи приміщень № 28 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою              ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки, що становить             2 749 798,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого       2020 року задоволено заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Позовні вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2 у частині усунення перешкод ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у здійсненні права користування нежитловим приміщенням (в літ. А) з № 1 по № 7 групи приміщень № 28 , шляхом звільнення ОСОБА_2 цих приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 залишено без задоволення.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду                    міста Києва від 26 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року.
Вказану касаційну скаргу подано з пропуском процесуального строку передбаченого на касаційне оскарження судового рішення.
До поданої касаційної скарги заявником було подано клопотання про поновлення процесуального строку передбаченого на касаційне оскарження судового рішення.
16 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду, у складі судді Лідовця Р. А., наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення визнано неповажними, а також вказано, що заявником не надано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду у розмірі, що передбачений Законом України «Про судовий збір», у зв`язку з чим касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення вказаних недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
15 травня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Лідовця Р. А., яка обґрунтована тим, що визнаючи наведені ним у касаційній скарзі причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення неповажними, суддя-доповідач, на думку заявника, висловив намір чинити йому штучні перешкоди у подальшому касаційному оскарженні судових рішень. Крім того, залишаючи касаційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору, суддя-доповідач, на думку заявника, порушив процесуальну рівність сторін перед законом, оскільки позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій судовий збір сплачувався як за вимогу немайнового характеру.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року доводи заяви                        ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. визнано необґрунтованими, оскільки обставини, на які посилається заявник як на підстави для відводу суддів, не є такими у розумінні статті 36 ЦПК України та не дають підстав вважати обґрунтованими сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Вирішення питання про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. передано у порядку, встановленому частиною першою       статті 33 ЦПК України, іншому судді. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 18 травня        2020 року заяву про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. передано     судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сердюку В. В. 
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.
Частиною четвертою статті 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
У частині одинадцятій статті 40 ЦПК України зазначено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Оцінивши доводи заяви, вважаю, що підстави для задоволення заяви            ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р . А. відсутні, оскільки доводи заявника не свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності судді.
Виходячи зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А., останній виражає незадоволення процесуальними діями судді.
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).
За загальним правилом ухвалені суддею судові рішення не можуть свідчити про упередженість чи необ`єктивність судді, а є реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.
З урахуванням наведеного докази, які б могли свідчити про упереджене ставлення судді Верховного Суду Лідовця Р. А. до ОСОБА_1 , заявником не надані і у матеріалах касаційного провадження відсутні.
Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для відводу судді, не дають підстав для сумніву у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності судді, вважаю, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, 
 
У Х В А Л И В :
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді       Верховного Суду Лідовця Р. А. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ КОЛЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, усунення перешкод у здійсненні права користування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва               від 26 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду                                від 16 грудня 2019 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року- відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            В. В. Сердюк