ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/9213/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М., 
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача              -          Трубаков Є.О. (довіреність від 11.01.2020 №10-72/476)
відповідача    -            не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 за наслідками перегляду ухвали господарського суду міста Києва від 10.09.2019
за позовом акціонерне товариство "Полтаваобленерго"
до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 20 573 142, 49 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - АТ "Полтаваобленерго", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідач) про стягнення 20 573 142,49 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 у справі № 917/494/15 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 в частині стягнення 20 573 142,49 грн. Оскільки на момент визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, стягнення за ним уже відбулося, позивач просить стягнути з відповідача 20 573 142,49 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2019 (суддя Турчин С.О.) провадження у справі № 910/9213/19 за позовом АТ "Полтаваобленерго" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення 20 573 142, 49 грн. закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 (колегія суддів у складі: Кравчук Г.А., Куксов В.В., Козир Т.П.)  ухвалу господарського суду скасовано, справу передано до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. АТ "НАК "Нафтогаз України", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, подало касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив обставини, які були зазначені в ухвалі суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме статті 236 ГПК України.

Доводи інших учасників справи

7. АТ "Полтаваобленерго" подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило постанову апеляційного господарського суду зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. У провадженні господарського суду Полтавської області перебувала справа №   917/494/15 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "Полтаваобленерго" про стягнення грошових коштів у розмірі 275 669 433,89 грн.

9. Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 позов задоволено частково, стягнуто з АТ "Полтаваобленерго" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 108 615 673,09 грн. боргу, 47 496 681,47 грн. пені, 10 817 412,23 грн. 3% річних, 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань, 73080,00 грн. судового збору.

10. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 рішення господарського суду Полтавської області від 01 березня 2016 року у справі №917/494/15 змінено в частині суми стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат- стягнуто з АТ "Полтаваобленерго"  на користь АТ "НАК "Нафтогаз України"                        2 878 600,30 грн. пені, 5 141 781,63 грн. 3% річних та 63 044 378, 40грн. інфляційних нарахувань.

11. На виконання даного рішення господарським судом Полтавської області видано наказ.

12. 05.03.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу від 11.07.2016   №917/494/15, оскільки від стягувача надійшла заява, відповідно до якої рішення суду боржником виконано у повному обсязі.

13. У грудні 2018 року АТ "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою про визнання наказу господарського суду Полтавської області у справі № 917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 24 572 220,67 грн., у тому числі: 1 716 642,72 грн. пені, 2 384 435,60 грн. 3% річних та 20 471 142,35 грн. інфляційних нарахувань.

14. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.01.2019 відмовлено АТ   "Полтаваобленерго" в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

15. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 ухвалу господарського суду Полтавської області від 16.01.2019 у справі №917/494/15 скасовано в частині відмови у задоволенні заяви АТ "Полтаваобленерго" про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 20573142,49 грн., з яких пені - 1616696,25 грн., 3% річних - 2147261,16 грн. та інфляційної індексації - 16809185,08грн., у зв`язку з чим викладено резолютивну частину ухвали в наступній редакції: "1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.   Полтава про визнання наказу Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 24572220,67грн., у тому числі: 1716642,72грн. пені, 2384435,60грн. - 3% річних та 20471142,35грн. інфляційної індексації - задовольнити частково. 2. Наказ Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 визнати таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 20573142,49грн., з яких пені - 1616696,25грн., 3% річних - 2147261,16грн. та інфляційної індексації - 16809185,08грн. ".

16. Враховуючи те, що наказ господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 в частині стягнення 20 573 142,49 грн. Східним апеляційним господарським судом визнано таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку на підставі статті 1212 ЦК України. 

17. Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2019 провадження у справі №910/9213/19 за позовом АТ "Полтаваобленерго" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення 20 573 142, 49 грн. закрито на підставі пункту 1 частини першої  статті 231 ГПК України.

18. Зазначена ухвала вмотивована тим, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є звернення із заявою в порядку статті 328 ГПК України про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем коштів за виконавчим документом. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства в окремому позовному провадженні, а підлягає розгляду в межах розглянутої господарським судом справи № 917/494/15 шляхом звернення боржника із заявою про стягнення коштів в порядку статті 328 ГПК України.

19. Скасовуючи ухвалу господарського суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (пункт 1 частина перша стаття 231 ГПК України), оскільки характер спірних правовідносин та обраний позивачем спосіб захисту, передбачений положеннями статті 1212 ЦК України.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА
20. Цивільний кодекс України від  16.01.2003 N 435-IV         
Стаття 1212
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 
1) повернення виконаного за недійсним правочином; 
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

21. Господарський процесуальний кодекс України від 06.11.1991  
Пункт 1 частини першої статті 231
господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Частина третя статті 304
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Пункт 1 частини першої статті 308
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій
22. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Північного апеляційного господарського скасувати, а ухвалу господарського суду міста Києва залишити без змін.

23. Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування до спірних правовідносин положення статті 1212  ЦК України.

24. Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Касаційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

25. Верховний Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення від 18 листопада 2010 року (пункти 37-38) у справі "Мушта проти України", де зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

26. Суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, зазначаючи, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

27. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

28. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

29. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

30. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

31. Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

32. Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

33. Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

34. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 

35. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

36. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1)набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2)відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

37. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

38. Оскільки постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі № 917/494/15 в частині стягнення 20 573 142,49 грн., підстава, на якій вони були отримані відповідачем, відпала.

39. За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції щодо передчасного висновку суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
40. Натомість, постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування немає. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
41. АТ "НАК "Нафтогаз України" не спростував висновків апеляційного господарського суду, покладених в основу оскаржуваної постанови, та не довів неправильного застосування ним норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого у справі судового рішення.
42. З огляду на зазначене, касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін як таку, що відповідає  вимогам чинного законодавства.
Судові витрати
43. Понесені АТ "НАК "Нафтогаз України" у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на АТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки касаційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Північного  апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі №910/9213/19 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                    І. Колос   

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова